ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/1552/26 Суддя (судді) першої інстанції: Лариса ТРОФІМОВА

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Штульман І.В.
суддів: Оксененка О.М.,
Черпака Ю.К., -
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Раєнка Віталія Анатолійовича на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування індивідуального акта, -

В С Т А Н О В И В:

17 лютого 2026 року представник позивача ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) адвокат Раєнок Віталій Анатолійович (ордер серії АІ №2129405) звернувся в Черкаський окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач, ГУ ПФ в Черкаській області) про:
- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області №932330135198 від 04 вересня 2025 року «Про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 »;
- зобов`язання ГУ ПФ в Черкаській області здійснити перерахунок та виплату основної пенсії ОСОБА_1 відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 №1р(II)/2021, статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №230/96-ВР у розмірі шести мінімальних пенсій за віком, визначених законом України про Державний бюджет України на відповідний рік, і провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 04 вересня 2025 року №932330135198;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28 серпня 2025 року про перерахунок пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача ГУ ПФУ в Черкаській області є протиправним та підлягає скасуванню з огляду на позицію Верховного Суду у справі №420/14943/21, вимоги про проведення відповідних виплат пенсії за відсутності доказів здійсненого перерахунку є передчасними, а відтак належним способом захисту прав пенсіонера є зобов`язання територіального органу Пенсійного фонду України повторно розглянути відповідну заяву з урахуванням висновків суду.
Не погоджуючись з рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року, відповідач ГУ ПФУ в Черкаській області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в повному обсязі.
В обґрунтування своїх доводів представник ГУ ПФУ в Черкаській області зазначає, що на виконання Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-р(ІІ)/2021 Верховною Радою України ухвалено Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 29 червня 2021 року №1584-ІХ, яким статтю 54 викладено у новій редакції та який є чинним на час виникнення спірних правовідносин, адже за Рішенням Конституційного Суду України від 03 квітня 2024 року №4-р(I)/2024 він втрачає чинність через три місяці з дня припинення чи скасування воєнного стану, а тому підстави для призначення позивачу ОСОБА_1 пенсії у розмірі шести мінімальних пенсій за віком немає.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
04 травня 2026 року, тобто у встановлений судом строк, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Раєнок В.А. подав відзив на апеляційну скаргу ГУ ПФ в Черкаській області.
Також представник позивача, не погоджуючись з рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Свою позицію представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Раєнок В.А. обґрунтовує тим, що за усталеною практикою Верховного Суду має право на отримання пенсії у розмірі шести мінімальних пенсій за віком, а дії зобов`язального характеру щодо проведення нарахування призначеної пенсії має вчиняти територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності. Наголошує, що скасовуючи спірний індивідуальний акт та визначаючи інший спосіб захисту порушених прав позивача, суд першої інстанції не забезпечив їх відновлення.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника позивача та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надійшло.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2026 року продовжено строк розгляду справи та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження з 20 липня 2026 року.
28 травня 2026 року від позивача надійшло клопотання про прискорення розгляду справи, перевіривши доводи якого, враховуючи похилий вік позивача, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вбачає за можливе його задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати в частині, виходячи з такого.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (категорія І) і особою з інвалідністю ІІІ групи з 17 січня 2020 року внаслідок захворювання, пов`язаного з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області, та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
28 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з заявою, в якій просив перевести його на інший вид пенсії, враховуючи статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи I категорії, тобто здійснити перерахунок пенсії відповідно до статті 54 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ) у редакції Закону №230/96-ВР у розмірі шести мінімальних пенсій за віком відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-р(ІІ)/2021.
За принципом екстериторіальності розгляд указаної заяви здійснювався ГУ ПФ в Черкаській області, яке рішенням №932330135198 від 04 вересня 2025 року «Про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 » відмовило у перерахунку пенсії позивача з підстав, що відповідно до статті 54 Закону №796-ХІІ (у редакції, чинній станом на день прийняття оспорюваного рішення) розміри пенсії по інвалідності, яка настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими для осіб з інвалідністю III групи - 3700 гривень. Відповідач повідомив позивачу, що при переході з пенсії по віку на пенсію відповідно до статті 54 Закону №796-ХІІ, розмір пенсії ОСОБА_1 зменшиться та становитиме 6548,51 грн.
Указане рішення відповідача було вручено позивачу.
Вважаючи таке рішення ГУ ПФ в Черкаській області протиправним, адвокат Раєнок В.А. звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з цим позовом за захистом прав та інтересів свого довірителя ОСОБА_1 .
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду виходить з такого.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Пенсійне забезпечення осіб, які віднесені до І категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, врегульовано положеннями статті 54 Закону №796-XII, яка неодноразово зазнавала змін.
До таких осіб, як свідчать матеріали справи, належить позивач ОСОБА_1 , якому встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.
Відповідно до статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.
В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу в зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.
Обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-XII).
В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:
по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком;
по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком;
по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком;
дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.
Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначається Кабінетом Міністрів України.
28 грудня 2014 року прийнято Закон №76-VIII, яким статтю 54 Закону №796-XII викладено у такій редакції: «Пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань».
Конституційний Суд України у Рішенні від 07 квітня 2021 року №1-р(ІІ)/2021 дійшов висновку, що положення частини третьої статті 54 Закону №796-ХІІ у редакції Закону №76-VIII не відповідають Конституції України (є неконституційними) та встановив, що громадяни України, на яких поширюється дія статті 54 Закону №796-ХІІ, мають право на відшкодування шкоди, якої вони зазнали внаслідок дії частини третьої статті 54 цього Закону в редакції Закону №76-VIII.
З метою реального поновлення у правах громадян України, на яких поширюється дія статті 54 Закону №796-ХІІ, Конституційний Суд України вважав, що держава зобов`язана розробити порядок (юридичний механізм) відшкодування шкоди, якої вони зазнали внаслідок дії статті 54 Закону №796-ХІІ у редакції Закону №76-VIII.
Конституційний Суд України Рішенням від 07 квітня 2021 року №1-р(ІІ)/2021 встановив строк втрати чинності нормою закону, що визнана неконституційною, а саме через три місяці з дня ухвалення рішення, тобто із 07 липня 2021 року.
На виконання Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-р(ІІ)/2021 Верховною Радою України прийнятий Закон №1584-ІХ, яким внесено зміни до Закону № 796-ХІІ, в тому числі в частині визначення розміру пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Так, за змістом частини третьої статті 54 Закону №796-ХІІ (в редакції Закону №1584-ІХ) розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими:
для I групи інвалідності - 6000 гривень;
для II групи інвалідності - 4800 гривень;
для III групи інвалідності - 3700 гривень;
для дітей з інвалідністю - 3700 гривень.
Таким чином, статтею 54 Закону №796-ХІІ у редакції Закону №1584-ІХ визначені розміри пенсій, які є нижчими, аніж ті, що були встановлені зазначеною статтею в редакції Закону №230/96-ВР.
Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 10 грудня 2024 року у справі №240/1121/24, вирішуючи питання застосування статті 54 Закону №794-ХІІ у редакції Закону №230/96-ВР, дійшов наступних висновків: «...незважаючи на те, що формально законодавець виконав Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-р(ІІ)/2021 (щодо внесення відповідних змін до Закону № 796-ХІІ в частині надання повноважень уряду визначати розміри пенсій для осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи), проте встановлені статтею 54 Закону №796-ХІІ (в редакції Закону №1584-IX ) нові розміри пенсій є суттєво меншими, аніж їх було гарантовано Законом №796-ХІІ у редакції Закону №230/96-ВР.
72. Врахувавши зазначене, судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав дійшла висновку, що прийняттям Закону №1584-IX не досягаються всупереч Рішенню Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-р(ІІ)/2021 мінімальні гарантії у сфері соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
73. Оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Пряме застосування Конституції у поєднанні з принципом її верховенства над іншими правовими актами неминуче передбачає правомочність судів відмовитись від застосування будь-якого правового акта, який вони визначають як неконституційний в цілому або в частині.
74. Як уже було зазначено, у пункті 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-р(ІІ)/2021 приписано Верховній Раді України протягом трьох місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення привести нормативне регулювання, встановлене статтею 54 Закону №796-ХІІ у редакції Закон №76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.
75. Окремо Конституційний Суд України зауважив, що у разі неприведення нормативного регулювання, встановленого статтею 54 Закону №796-ХІІ у редакції Закону №76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим рішенням через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, застосуванню підлягатиме частина четверта статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР.
76. Враховуючи, що внесеними Законом №1584-IX змінами до статті 54 Закону №796-XII встановлено менші розміри пенсії, аніж ті, які було передбачено зазначеною статтею в редакції Закону №230/96-ВР, судова палата констатує, що законодавець вчергове порушив право на належний рівень соціального захисту та засадничий обов`язок держави щодо відшкодування завданої шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у зв`язку з чим до спірних правовідносин у цій справі слід застосувати норми Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР.».
Матеріали справи свідчать та учасниками справи не заперечується, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Тобто, є особою, яка має право на пенсію по ІІІ групі інвалідності у розмірі не менше шести мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 54 Закону №796-ХІІ у редакції Закону №230/96-ВР.
З матеріалів справи вбачається, що ГУ ПФ в Черкаській області рішенням №932330135198 від 04 вересня 2025 року відмовило у здійсненні перерахунку пенсії позивачу ОСОБА_1 , оскільки визначило розмір основної пенсії позивача відповідно до статті 54 Закону №796-ХІІ у сумі 6548,51 грн, тобто, у розмірі, який є меншим, ніж передбачено статтею 54 Закону №796-ХІІ у редакції Закону №230/96-ВР. 
За таких обставин, враховуючи висновки Верховного Суду у постанові від 10 грудня 2024 року у справі №240/1121/24, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 має право на отримання пенсії, передбаченої статтею 54 Закону №796-ХІІ у редакції Закону № 230/96-ВР, у розмірі не менше шести мінімальних пенсій за віком, визначених законом України про Державний бюджет України на відповідний рік, у зв`язку з чим спірне рішення, як правильно зазначив суд першої інстанції, підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Водночас, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду звертає увагу, що при обранні способу відновлення порушеного права адміністративний суд повинен керуватися принципом ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом, без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Положеннями абзацу чотирнадцятого пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1), передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
У свою чергу, за правилами пункту 4.10 указаного Порядку після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Викладене, на переконання колегії суддів, свідчить, що з урахуванням принципу екстериторіальності призначення пенсії у випадку скасування судом рішення про відмову в її призначенні має здійснюватися саме тим територіальним органом Пенсійного фонду України, якого було уповноважено розглядати подану особою заяву вперше. До компетенції ж органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи (у спірному випадку ГУ ПФ в Київській області) належить здійснення виплати пенсії після її призначення органом, який розглядає відповідну заяву.
Відтак, у спірному випадку обов`язок із прийняття рішення щодо перерахунку ОСОБА_1 пенсії має бути покладено саме на ГУ ПФ в Черкаській області як орган, який прийняв протиправне рішення про відмову у такому перерахунку.
Аналогічна за змістом правова позиція щодо визначення територіального органу Пенсійного фонду України, на якого необхідно покладати обов`язок із вчинення дій після скасування його рішення про відмову у призначенні (перерахунку) пенсії, висловлена Верховним Судом у постановах від 08 лютого 2024 року у справі №500/1216/23 та від 19 травня 2025 року у справі №240/505/24.
Таким чином, у спірних правовідносинах прийняття рішення про перерахунок пенсії має здійснюватися ГУ ПФ в Черкаській області, на який за принципом екстериторіальності розподілено заяву пенсіонера ОСОБА_1 . При цьому, виплату пенсії має здійснювати ГУ ПФ в Київській області за місцем проживання ОСОБА_1 . Водночас, оскільки ГУ ПФ в Київській області не є відповідачем у цій справі, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості залучати другого відповідача під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, то позовні вимоги в частині зобов`язання ГУ ПФ в Черкаській області провести виплату основної пенсії ОСОБА_1 з урахуванням раніше виплачених сум, задоволенню не підлягають.
За встановлених вище обставин та правового регулювання спірних правовідносин, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним і скасування рішення ГУ ПФ в Черкаській області №932330135198 від 04 вересня 2025 року «Про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 » та зобов`язання ГУ ПФ в Черкаській області здійснити перерахунок основної пенсії ОСОБА_1 за період з 28 серпня 2025 року (дата звернення позивача з відповідною заявою про призначення пенсії до ГУ ПФ у Київській області) відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-р(ІІ)/2021, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №230/96-ВР, у розмірі шести мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплачених сум.
Таким чином, висновок суду першої інстанції в частині визначення належного способу захисту прав позивача ОСОБА_1 не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з урахуванням правових позицій Верховного Суду, відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у відповідній частині із ухваленням нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи пункту 4 частини першої статті 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовано норми права, що стали підставою для неправильного вирішення справи в частині позовних вимог. У зв`язку з цим, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року - скасувати в частині.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - задовольнити частково.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року - скасувати в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28 серпня 2025 року про перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Ухвалити в указаній частині нове судове рішення, яким зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, Черкаська обл., місто Черкаси, вулиця Смілянська, будинок 23; код ЄДРПОУ 21366538) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 28 серпня 2025 року перерахунок основної пенсії відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1р(II)/2021, статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №230/96-ВР у розмірі шести мінімальних пенсій за віком, визначених законом України про Державний бюджет України на відповідний рік, і провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.
В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді: О.М. Оксененко

Ю.К. Черпак