П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/16243/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Воробйова Інна Анатоліївна 
Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М. 
15 червня 2026 року м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Кузьмишина В.М. 
суддів: Сапальової Т.В.  Сушка О.О. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Веселівський виправний центр №8" про визнання протиправними дій, бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. Описова частина.
1. Короткий зміст позовних вимог.
1.1 Позивач звернувся до суду із позовом до Державної установи "Веселівський виправний центр №8" в якому без урахування вимог, щодо яких позовну заяву повернуто, просить: 
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не вжиття заходів стосовно нарахування та виплати грошового забезпечення /заробітної плати у розмірі двох третин посадового окладу за час простою за період часу з 05.09.2024 р. по 31.12.2024 р.;
- зобов`язати вжити заходи щодо нарахування та виплати грошового забезпечення/заробітної плати у розмірі двох третин посадового окладу за час простою за період часу з 05.09.2024 р. по 31.12.2024 р. 
1.2 В обґрунтування позовних вимог зазначає, що був прийнятий на роботу до установи у 2013 році. В травні 2022 року видано наказ, яким оголошено простій в установах покарань, які перебувають на непідконтрольній Україні території та постановлено виплачувати за час простою 2/3 посадового окладу. Однак, починаючи з серпня 2022 р. позивач не отримував грошового забезпечення за час простою. 
2. Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
2.1 18.05.22 року начальником ДУ «Веселівський виправний центр /№8/» видано наказ №46-ос-22» Про встановлення простою у державній установі «Веселівський виправний центр /№8/» із змісту якого, у зв`язку з перебуванням на непідконтрольній території України, випливає наступне:
- оголошено простій з 14.05.22 року до закінчення воєнного стану персоналу «Веселівського виправного центру /№8/».
- дозволено працівникам центру до закінчення простою бути відсутніми на своїх робочих місцях та не виконувати дистанційну роботу поза межами адміністративних будівель, зобов`язати головного бухгалтера установи забезпечити оплату часу простою персоналу у розмірах двох третіх частин посадового окладу на підставі наказу керівника,
- дозволено видати трудові книжки працівникам за їх бажанням.
2.2 У серпні 2022 року позивач прибув до м. Могилева-Подільського Вінницької області та 30.08.22 року став на облік, як внутрішньо переміщена особа. 
2.3 З серпня 2022 року позивач не отримував грошового забезпечення за час простою.
2.4 Ухвалою від 23.01.2025 р. повернуто позовну заяву в частині вимог про:
- визнання протиправною бездіяльності щодо не вжиття заходів стосовно нарахування та виплати грошового забезпечення /заробітної плати у розмірі двох третин посадового окладу за час простою за період часу з 01.07.2022 р. по 04.09.2024 р.;
- зобов`язання вжити заходи щодо нарахування та виплати грошового забезпечення /заробітної плати у розмірі двох третин посадового окладу за час простою за період часу з 01.07.2022 р. по 04.09.2024 р.;
- про визнання протиправними дії щодо звільнення з 13.08.2024 р. та поновлення на посаді.
2.5 Ухвалою від 23.01.2025 р. відкрито провадження в частині вимог про :
- про визнання протиправною бездіяльності щодо не вжиття заходів стосовно нарахування та виплати грошового забезпечення /заробітної плати у розмірі двох третин посадового окладу за час простою за період часу з 05.09.2024 р. по 31.12.2024 р.;
- про зобов`язання вжити заходи щодо нарахування та виплати грошового забезпечення /заробітної плати у розмірі двох третин посадового окладу за час простою за період часу з 05.09.2024 р. по 31.12.2024 р. Також, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
3. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
3.1 Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено. 
3.2 Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач з серпня 2024 р. не перебуває в штаті ДУ «Веселівський виправний центр №8», відповідно, підстави для нарахування та виплати грошового забезпечення /заробітної плати, в тому числі у розмірі двох третин посадового окладу за час простою з 05.09.2024 р. по 31.12.2024 р. -відсутні.
4. Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
4.1 Позивач просить скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги за період з 01.07.2022 по 04.09.2024.
4.2 Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправомірно повернув позов в частині вимог з 01.07.2022 по 04.09.2024, оскільки надані ним документи про листування з державною установою, медичні документи, а також режим військового стану є обставинами, які судом не були взяті до уваги, однак вони мають значення для справи.
4.3 Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому заперечує проти її задоволення.
ІІ. Мотивувальна частина. 
1. Позиція апеляційного суду
Апеляційний суд перевірив правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права у межах доводів апеляційної скарги та дійшов таких висновків.
1.1 Механізм виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, регламентується Порядком виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5 (далі – Порядок №925/5).
1.2 Відповідно до пунктів 9 та 10 Порядку № 925/5 підставою для виплати грошового забезпечення є наказ органу або установи про призначення на штатну посаду. Посадовий оклад та інші виплати особам рядового і начальницького складу виплачуються до дня підписання наказу про звільнення з посади чи служби.
1.3 Судом першої інстанції встановлено, що наказом ДУ «Веселівський виправний центр №8» № 10/ос-24 позивача ОСОБА_1 звільнено з посади провідного психолога. Зазначений наказ не є предметом оскарження у цій справі, а доказів його скасування суду не надано. Отже, з серпня 2024 року позивач не перебуває в штаті відповідача.
1.4 Апелянт в апеляційній скарзі не наводить жодного аргументу у спростування вказаних фактів щодо незаконності наказу або помилковості такого
1.5 Колегія суддів вважає, що правових підстав для нарахування та виплати грошового забезпечення, у тому числі у розмірі двох третин посадового окладу за час простою за період після звільнення (з 05.09.2024 по 31.12.2024), у відповідача не виникло. Відсутність обов`язку здійснювати виплату є наслідком припинення трудових відносин (проходження служби), що виключає протиправність бездіяльності відповідача у цій частині.
Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та погоджується щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
1.6 Апелянт у поданій апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції заперечує проти ухвали від 23.01.2025, якою повернуто позовну заяву в частині вимог про: визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання нарахувати і виплатити грошове забезпечення за період з 01.07.2022 по 04.09.2024; визнання протиправними дій щодо звільнення з 13.08.2024 та поновлення на посаді. На обґрунтування своїх доводів апелянт посилається на листування з відповідачем, медичні документи та обставини воєнного стану як поважні причини пропуску строку звернення до суду, які, на його думку, не були належно оцінені судом першої інстанції.
1.7 Колегія суддів зазначає, що такі доводи не можуть бути предметом розгляду в межах апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції від 03 квітня 2025 року.
Так, відповідно до частини другої статті 293 КАС України учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 294 КАС України, окремо від рішення суду не допускається.
Пунктом 3 частини першої статті 294 КАС України прямо передбачено, що окремо від рішення суду в апеляційному порядку може бути оскаржена ухвала суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові). 
Таким чином, ухвала від 23.01.2025 про повернення позовної заяви в частині вимог підлягала самостійному апеляційному оскарженню протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складення) відповідно до частини першої статті 295 КАС України.
Оскільки ухвала про повернення позову підлягала окремому апеляційному оскарженню, позивач мав реалізувати це право самостійно і в установлений законом строк. Матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач оскаржив ухвалу від 23.01.2025 у порядку, передбаченому пунктом 3 частини першої статті 294 та статтею 295 КАС України.
1.8 Апеляційна скарга на рішення суду по суті спору та апеляційна скарга на ухвалу про повернення позову є самостійними процесуальними документами, які ініціюють різні апеляційні провадження щодо різних судових актів. Оскарження ухвали про повернення позову в межах апеляційного провадження за скаргою на рішення суду по суті справи процесуальним законом не передбачено.
Такий висновок прямо випливає зі змісту частини першої статті 308 та частини другої статті 293 КАС України: апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, поданої на відповідне рішення. Ухвала про повернення позову є самостійним судовим актом, що підлягає окремому апеляційному оскарженню згідно з пунктом 3 частини першої статті 294 КАС України; перегляд її законності можливий виключно в самостійному апеляційному провадженні, відкритому за відповідною апеляційною скаргою.
Колегія суддів звертає увагу, що в оскаржуваному рішенні від 03.04.2025 судом першої інстанції не надавалось оцінки вимогам позову з 01.07.2022 по 04.09.2024, а також обставинам, що зумовили пропуск строку для оскарження дій і бездіяльності відповідача.
1.9 Таким чином, посилання апелянта на листування з відповідачем, медичні документи та режим воєнного стану як на обставини, що, на його думку, мали бути враховані судом першої інстанції при вирішенні питання про поновлення строку звернення до суду, не можуть бути предметом оцінки апеляційного суду в межах цього провадження. Такі доводи могли бути предметом перегляду виключно в апеляційному провадженні за самостійною апеляційною скаргою на ухвалу від 23.01.2025, яку позивач не подав. Апеляційний суд не наділений повноваженнями переглядати законність ухвали про повернення позову в межах провадження за апеляційною скаргою на рішення суду по суті спору.
2. Висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
2.1 Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду першої інстанції.
2.2 Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Кузьмишин В.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сапальова Т.В.    Сушко О.О.