ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 612/241/26 Головуючий суддя І інстанції Масло С. П.
Провадження № 22-ц/818/3924/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з них:

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2026 року         м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.,
суддів колегії Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є., 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Близнюківського районного суду Харківської області від 02 квітня 2026 року за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Лозівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Близнюківського районного суду Харківської області з заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в Російській Федерації, Бєлгородська область, Грайворонський район, село Головчино. 
Заява обґрунтована тим, що смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбулась на території РФ, а тому заявник позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану на території України для реалізації своїх законних прав та інтересів, зокрема для відкриття спадкової справи та оформлення спадкових прав.

Ухвалою Близнюківського районного суду Харківської області від 02 квітня 2026 року відмовлено у відкритті провадження на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права просить ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована наступним.
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість розгляду заяви, помилився із застування норм цивільного процесуального права.
Разом з тим, відповідно до пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи у разі неможливості реєстрації такого факту органами державної реєстрації актів цивільного стану. Зазначена норма є загальною та підлягає застосуванню у всіх випадках, коли відсутня можливість державної реєстрації смерті, незалежно від місця її настання або громадянства померлої особи. Стаття 317 ЦПК України не обмежує дію статті 315 ЦПК України, а встановлює спеціальний порядок для окремої категорії справ, що не виключає застосування загальної норми. 
Отже, суд першої інстанції неправомірно звузив зміст статті 315 ЦПК України, що призвело до безпідставної відмови у відкритті провадження. Судом не враховано ключову обставину справи - об`єктивну неможливість отримання та використання документів, виданих на території Російської Федерації.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду. 
Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що заявник просить встановити факт смерті громадянина України на території іншої держави, що суперечить положенням п. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України. Суд виснував, що подана ОСОБА_1 заява про встановлення факту смерті не може бути розглянута в порядку ст. 317 ЦПК України, оскільки смерть фізичної особи сталася не на тимчасово окупованій території України, а на території іншої держави. Беручи до уваги, що заявник звернулась до суду із заявою, яка не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, наявні підстави для відмови у відкритті провадження за вказаною заявою на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.
Проте погодитись з таким висновком суду не можна.
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частинами першою, другою, сьомою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб; 12) розкриття професійної таємниці на ринках капіталу та організованих товарних ринках.
Згідно з частинами першою та другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18).
Відтак, чинне цивільне процесуальне законодавство України передбачає випадки звернення до суду, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого орган державної реєстрації актів цивільного стану (ДРАЦС) може видати свідоцтво про смерть, а саме:
- встановлення факту смерті особи в певний час - у разі неможливості реєстрації органом ДРАЦСу факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України);
- встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку чи надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України);
- встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України);
- визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).
У справі, судове рішення в якій є предметом апеляційного перегляду, заявник посить встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території Російської Федерації, оскільки хоча і має копію свідоцтва про смерть останньої, проте не має іншої можливості отримати оригінал свідоцтва про смерть, надати йому необхідної юридичної сили на території України та, як наслідок, отримати право на оформлення спадкової справи.
Колегією суддів встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть, наявної у матеріалах цивільної справи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті - російська федерація, Бєлгородська область, Грайворонський район, с..Головчино. Свідоцтво видано уповноваженим органом російської федерації. Копія вказаного свідоцтва наявна у заявника.
Відтак, смерть ОСОБА_2 підтверджується належним свідоцтвом про смерть, виданим відповідно до законодавства іноземної держави, на території якої настала смерть. 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не звернув увагу, що заявник, звертаючись до суду, не просив встановити факт смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, на підставі стаття 317 ЦПК України, а звертався стосовно встановлення факту смерті особи в певний час - у разі неможливості реєстрації органом ДРАЦСу факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України).
Отже, суд взагалі не надав оцінку доводам заяви з урахуванням змісту заяви щодо встановлення факту смерті особи в певний час - у разі неможливості реєстрації органом ДРАЦСу факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України), помилково зазначивши, що заявник просить встановити факт смерті громадянина України на території іншої держави, що суперечить положенням ч. 1 ст. 317 ЦПК України.
При таких обставинах, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
Ухвалу Близнюківського районного суду Харківської області від 02 квітня 2026 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 15 червня 2026 року.

Головуючий   В.Б. Яцина.

Судді колегії    Ю.М.Мальований.

О.В.Маміна.