Справа №: 272/1424/25
Провадження № 2/272/305/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року 

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді – Волкова І.М.
за участі секретаря судового засідання – Шмикової М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Андрушівка цивільну справу за позовом № 272/1424/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на земельну частку (пай) -
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Гарастівського С.А., звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визнання права на земельну частку (пай), як на спадщину за заповітом.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй майно. Зазначає, що позивач є спадкоємицею за заповітом, що частково реалізувала своє спадкове право. Відповідачка спадщину не приймала та не претендує на неї. Крім того, до спадкового майна входить земельна частка (пай) розміром 5,65 в умовних кадастрових гектарах. Однак на вказану земельну частку позивач не може реалізувати свої спадкові права, оскільки втрачені правовстановлюючі документи щодо нього, а саме Сертифікат про право на земельну частку (пай).
Враховуючи викладене, позивач вважає, що має право на земельну частку (пай) розміром 5,65 в умовних кадастрових гектарах, що перебуває в колективній власності КСП імені Кірова с. Бровки Перші Бровківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області на ім`я ОСОБА_4 , згідно Сертифікату серії ЖТ№0117966 та увійшло до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 .
Позивач просить визнати за нею право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності реформованого Колективного сільськогосподарського підприємства імені Кірова площею 5,65 в умовних кадастрових гектарах розташованої на території с. Бровки Перші Бровківської сільської ради, Андрушівського району, Житомирської області, на підставі Сертифіката про право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0117966 від 24.12.1996 року, як на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач до суду не з`явилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутність зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просила їх задовольнити.
Представник позивача подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у відсутність позивачки та її представника та просив задовольнити позовні вимоги з підстав описаних в позовній заяві.
Відповідачка не заперечувала щодо задоволення позовних вимог про що зазначила у своїй заяві по розгляд справи у її відсутність.
Ухвалою Андрушівського районного суду від 23.12.2025 було відкрите провадження у справі та призначено до підготовчого засідання у порядку загального позовного провадження, про що повідомлено учасників по справі.
12.02.2026 ухвалою Андрушівського районного суду було закрито підготовче судове засідання та призначено до судового розгляду по суті та витребувано докази згідно клопотання представника позивача.
В судові засідання учасники справи не з`являлися.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Вищевказані особи скористалися наданим їм правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявили клопотання про розгляд справи без їхньої участі. Відтак, підстави для відкладення розгляду справи відсутні.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали та оцінивши всі зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла рідна баба позивачки – ОСОБА_3 , на підтвердження чого в матеріалах справи міститься копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.9);
Згідно копії свідоцтва про смерть вбачається, що батько позивачки та син ОСОБА_3 – ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується відповідною копією свідоцтва (а.с.10);
З копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження вбачається, що батьками померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 є: мати - ОСОБА_3 та батько – ОСОБА_6 (а.с.13);
Крім того, на підтвердження родинних відносин та зміни прізвища позивачки, досліджено копію свідоцтва про народження та свідоцтва про одруження, з яких вбачається, що батьками її є: мати ОСОБА_7 та батько – ОСОБА_5 , а також зміна прізвища на ОСОБА_8 при одруженні (а.с.11);
На підтвердження родинних відносин та зміни прізвища відповідачки встановлено з копії свідоцтва про народження та витягу про підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.12,14);
З довідки № 154 від 12.11.2025 вбачається, що на день смерті діда позивачки – ОСОБА_9 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_4 були зареєстровані з ним за однією адресою по АДРЕСА_1 : дружина – ОСОБА_3 , син – ОСОБА_5 , невістка - ОСОБА_7 та онуки: ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ) (а.с.16);
Також, з довідки № 155 від 12.11.2025 виданої Андрушівською міською радою вбачається, що на день смерті ОСОБА_4 зареєстрованих осіб не було (а.с.17);
З довідки № 166 від 19.11.2025 виданої Андрушівською міською радою вбачається, що після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 вступив в управління та володіння майном її син – ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.18);
Також, з довідки № 156 від 12.11.2025 виданої Андрушівською міською радою вбачається, що на день смерті батька позивачки – ОСОБА_5 , що був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , з ним була зареєстрована його мати – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.19);
Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області вбачається, що відповідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), громадянці ОСОБА_4 був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0117966 на підставі розпорядження голови Андрушівської РДА № 382 від 24.12.1996, про що свідчить підпис особи(власника сертифіката), а також підтверджується копією такого розпорядження( а.с.21,23-25);
На підтвердження втрати сертифіката серії ЖТ № 0117966 на підставі розпорядження голови Андрушівської РДА № 382 від 24.12.1996 на ім`я ОСОБА_4 , досліджено матеріали оголошення про втрату такого сертифікату зіз засобів масової інформації (а.с.26);
Листом Бердичівської РДА Житомирської області підтверджується позбавлення можливості отримати дублікат сертифікату позивачкою у зв`язку із відсутністю таких бланків (а.с.28);
Позивачка звернулася до Бердичівської державної нотаріальної контори, однак позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на вище вказану земельну частку (пай), оскільки Сертифікат на дану земельну частку (пай) видано після смерті ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_5 , спадкоємцем її став онук – ОСОБА_5 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 , який спадщину прийняв але не оформив своїх спадкових прав, а після його смерті, спадкоємицею стала його мати – ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що сприйняла спадщину та не оформила своїх прав, що позбавляє позивача права оформити спадкові права на земельну частку (пай) в позасудовому порядку (а.с.40).
З матеріалів спадкової справи № 848/2007 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , видно, що із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1 , однак позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) (а.с.54-68).
Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину порушує право позивача на спадкування, а тому останній змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. 
В силу ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. 
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.
Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. В силу ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі на земельну частку (пай), є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку.
Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі за текстом - Закон) визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.
Відповідно до статті 2 Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі за текстом - Порядок). У цьому разі необхідно враховувати, що згідно з п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Право на земельну частку (пай) згідно з п.2 Порядку паювання земель мають члени сільськогосподарського підприємства, кооперативу, акціонерного товариства, у тому числі, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Отже, право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов: одержання КСП державного акта на право колективної власності на землю, перебування такої особи в членах КСП на час передачі державного акта та включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю.
Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю.
У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП.
Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_4 набула право на земельну частку (пай) у встановленому законом порядку, на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), оригінал якого втрачено, позивач прийняла спадщину у встановленому законом порядку, але їй було відмовлено в нотаріальному оформленні спадщини, інша спадкоємиця - відповідач ОСОБА_2 від прийняття спадщини відмовилась, позовні вимоги визнала повністю та заперечень щодо їх задоволення відсутні, відтак суд вважає, що вимоги про визнання за позивачем права на земельну частку (пай) розміром площею 5,65 в умовних кадастрових гектарах розташованої на території с. Бровки Перші Бровківської сільської ради, Андрушівського району, Житомирської області, на підставі Сертифіката про право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0117966 від 24.12.1996 року, як на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягають задоволенню.
У зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст. 13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно зі ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.12, 13, 76-81, 211,247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, - 
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на земельну частку (пай) задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , право на земельну частку (пай) розміром 5,65 в умовних кадастрових гектарах, яка перебувала у колективній власності реформованого КСП ім. Кірова на території с. Бровки Перші Андрушівського (Бердичівського району) Житомирської області, на підставі Сертифіката про право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0117966, як на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Житомирського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до п.1 п.п.15.5 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Андрушівський районний суд Житомирської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його(її)проголошення або складення,має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне скарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складено 24.04.2026.
Відомості про учасників справи:
Позивач – ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач – ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя:	І. М. Волков