В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 338/274/25
Провадження №1-кп/338/29/26
09 червня 2026 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області 
в складі : головуючого – судді ОСОБА_1 ,
з участю : секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани кримінальне провадження № 12025091120000008 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із повною загальною середньою освітою, розвідника військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України у військовому званні «солдат», розлученого, згідно зі ст.89 КК України раніше не судимого, громадянина України, за ч.1 ст.263 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5  вчинив незаконне придбання, носіння та зберігання бойових приписів, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу. 
Злочин скоєно за таких обставин.
Солдат ОСОБА_6 , проходячи військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 , близько 20 години 00 хвилин 18 січня 2025 року, перебуваючи на вулиці Шевченка, поблизу магазину «Фараон» у селищі Богородчани, Івано-Франківського району Івано-Франківської області, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, незаконно, без передбаченого законом дозволу, шляхом привласнення відшуканих бойових припасів, вибухових пристроїв, придбав одну ручну осколкову гранату М67 із запалом М213, одну ручну бойову гранату Ф-1, одну ручну бойову гранату РГД-5 та одну ручну бойову гранату RGD-5 RDX із запалом «ДВМ», що належать до категорії бойових припасів, вибухових пристроїв, які за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, часі та місці переніс до місця фактичного проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав вказані бойові припаси, вибухові пристрої без передбаченого законом дозволу до 13 год 02 хв, 23 січня 2025 року.
В судовому засіданніОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив викладені в обвинуваченні обставини та дав показання про те, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . В січні 2025 року він проходив лікування в одній з лікарень міста Івано-Франківська. Коли стан здоров`я його трохи покращився, інколи його на ніч відпускали додому. Вечором 18 січня 2025 року, коли він повертався додому, в одному із задніх дворів на вул.Шевченка в селищі Богородчани він знайшов пакет, в середині якого виявив одну ручну осколкову гранату М67 із запалом М213, одну ручну бойову гранату Ф-1, одну ручну бойову гранату РГД-5 та одну ручну бойову гранату RGD-5 RDX із запалом «ДВМ». Він як діючий військовослужбовець за зовнішнім виглядом розумів, що знайдені речі є бойовими гранатами. Він забрав пакет з наміром здати їх органам поліції, відніс додому й зберігав у в одній з кімнат будинку, де проживає. 
23 січня 2025 року до нього додому прийшли працівники поліції, яким він добровільно видав знайдені гранати. 
Щиро розкаюється у тому, що сталося, просить суворо його не карати. Вказав, що він продовжує службу уЗбройних Силах України незважаючи на те, що має незадовільний стан здоров`я та право на звільнення з військової служби як брат загиблого під час захисту Батьківщини. Не оспорює кваліфікацію інкримінованого йому діяння, погоджується з тим, щоб не досліджувати докази стосовно фактичних обставин справи, які він не заперечує.
Відповідно до вимог ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому встановлено добровільність та істинність позиції обвинуваченого, а також роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений можливості оспорювати фактичні обставини справи, які не досліджуються судом, в апеляційному порядку.
За таких обставин суд вважає вину обвинуваченого доведеною, а його дії кваліфікує за ч.1 ст.263 КК України якнезаконне поводження з бойовими припасами, тобто незаконне придбання, носіння та зберігання бойових приписів, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу. 
При призначенні покарання обвинуваченому суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує тяжкість вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання є щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Суд враховує позитивну характеристику обвинуваченого за місцем проживання та за місцем проходження військової служби, те, що він не має не знятої чи непогашеної судимості, не перебуває на обліку в лікарів психіатра та нарколога й за такою допомогою не звертався, перебував безпосередньо в районах ведення бойових дій і приймав безпосередню участь в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсіч і стримування збройної агресії, що підтверджується довідкою галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 19 травня 2026 року № 179/1/5997, має незадовільний стан здоров`я, що підтверджується довідкою ВЛК від 10 травня 2025 року № 2025-0510-2259-1604-7 та довідкою КНП « Центральна міська лікарня Івано-Франківської міської ради» від 18 вересня 2025 року № 1280, має на утриманні матір похилого віку.
Слід зазначити, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006№3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Тому, суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно з якими досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Призначаючи покарання суд бере до уваги положення ст. 50 КК України, згідно з якою покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, положення ст. 65 КК України, згідно з якою, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Таким чином, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи суспільну небезпеку вчиненого діяння, тяжкість інкримінованого злочину, наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, який критично ставиться до вчиненого, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_5 положення ч.1 ст.69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити покарання у виді штрафу. 
Таке порання, на думку суду, буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Строк дії запобіжного заходу ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту у нічний час в ході судового розгляду закінчився й судом не продовжено, з урахуванням вимог ст.176, 177 КПК України у суду відсутні підстави для обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого.
Питання про речові докази суд вирішує в порядку, визначеному ст.100 КПК України.
Згідно з вимогами ч.2 ст.124 КПК України з обвинуваченого на користь держави слід стягнути витрати на залучення експертів.
Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_5  визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченогоч.1 ст.263 КК України, та, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, призначити покарання у виді штрафу у розмірі 4 (чотирьох) тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68000 грн.
Речові докази : частини та уламки гранат відповідно до постанови слідчого відділення поліції №2 (селище Богородчани) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області від 17 лютого 2025 року – конфіскувати в дохід держави.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 7959 грн витрат за проведення Івано-Франківським НДЕКЦ МВС України експертизи № КСЕ-19/109-25/2000-ВТХ, а також 2387,70 грн за проведення Івано-Франківським НДЕКЦ МВС України експертизи № СЕ-19/109-25/2004-НЗПРАП, а загалом – 10346,70 грн. 
Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1