202/9259/25
2/465/717/26
РІШЕННЯ
Іменем України
(заочне)

12.05.2026 року м. Львів 
Франківський районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді Гулієвої М. І.,
за участі секретаря судових засідань Жовнір Р. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит - Капітал", з участю третьої особи без самостійних вимог - приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни про повернення незаконно набутих коштів -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся у Франківський районний суд м. Львова із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит - Капітал", з участю третьої особи без самостійних вимог - приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни про повернення незаконно набутих коштів.
В обґрунтування заявленого позову зазначає, що 19 червня 2025 року Індустріальним районним судом міста Дніпро, головуючою суддею Недобитюк Н.В. було винесено рішення за її позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал» та Приватного виконавця виконавчий округ Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни та третьої особи без самостійних вимог Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич Оксани Федорівни за номером № 202/3593/25. Даним рішенням було визнано таким, що не підлягає виконанню Виконавчий напис №24345 від 16.06.2021 року, вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксани Федорівни в інтересах ТОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал» у сумі 22423,06 гривень. Питання щодо повернення незаконно стягнутого судом не розглядалось. Поки діяло виконавче провадження за № 67769288, щодо стягнення коштів з неї було стягнуто 17722,96 гривень.Відтак, позивач звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача на її користь кошти у розмірі 17722,96 грн.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 29.09.2025 цивільну справу №202/9259/25 передано на розгляд Франківському районному суду м. Львова.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2025 справу передано судді Гулієвій М.І.
Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 27.10.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
02.12.2025 р. позивачка подала уточнену позовну заяву, згідно якої просить стягнути з відповідача на її користь кошти у розмірі 23750,60 грн.,які були стягнуті з неї в ході виконання виконавчого напису.
Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 19.02.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.
Позивач в судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити,щодо постановолення заочного рішення не заперечила.
Представник відповідача та третя особа в судове засідання повторно не з`явилися, будучи неодноразово належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили, відзиву, а також будь-яких клопотань на адресу суду не направили.
Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно з ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що слід згідно ст.280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд з`ясував, що наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін достатньо для її розгляду у відсутності відповідача.
У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У відповідності до ч.1 ст.4 цього кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Ч.4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О. О. від 06.12.2021 року відкрито виконавче провадження № 67769288 на підставі виконавчого напису № 24345 від 16.06.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О. Ф.
Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпра від 19.06.2025 року у справі № 202/3593/2, позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено. Визнано виконавчий напис № 24345 від 16.06.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною про стягнення із ОСОБА_1 (РОКІ НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» (код ЄДРПОУ 35234236) - таким, що не підлягає виконанню. 
Рішення суду не оскаржено та набрало законної сили.
Відтак, судовим рішенням встановлено та не потребує доказування факт визнання таким, що не підлягає виконанню документ, на підставі якого з позивачки стягнені грошові кошти.
Згідно довідки Комунального підприємства «Дніпровський обласний медичний центр соціального значущих хвороб» Дніпропетровської обласної ради» від 25.11.2025 р. вих. № 145 виданої ОСОБА_1 про те, що на виконання постанови від 22.12.2021р. по ВП № 67769288 виданою приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою Оксаною Олександрівною, були проведені стягнення в розмірі 20% із нарахованої заробітної плати після утримання обов?язкових відрахувань на податки та збори: - в червні 2023 року в сумі 648,66 грн., утримані кошти було перераховано 30.06.2023 року; - в лишні 2023 року в сумі 648,66 грн., утримані кошти було перераховано 31.07.2023 року; - в серпні 2023 року в сумі 648,66 грн., утримані кошти було перераховано 31.08.2023 року; - в вересні 2023 року в сумі 648,66 грн., утримані кошти було перераховано 29.09.2023 року; - в жовтні 2023 року в сумі 3254,76 грн., утримані кошти було перераховано 30.10.2023 року; - в листопаді 2023 року в сумі 495,33 грн., утримані кошти було перераховано 01.12.2023 року; - в грудні 2023 року в сумі 518,92 грн., утримані кошти було перераховано 29.12.2023 року; - в січні 2024 року в сумі 556,02 грн., утримані кошти було перераховано 28.02.2024 року; - в лютому 2024 року в сумі 556,02 грн., утримані кошти було перераховано 29.02.2024 року; 25.03.2024 року; - в березні 2024 року в сумі 238,29 грн., утримані кошти було перераховано - в березні 2024 року в сумі 290,94 грн., утримані кошти було перераховано 05.04.2024 року; - в квітні 2024 року в сумі 509.14 грн., утримані кошти було перераховано 23.05.2024 року; - в травні 2024 року в сумі 509.14 грн., утримані кошти було перераховано 28.06.2024 року; - в червні 2024 року в сумі 466,74 грн., утримані кошти було перераховано 03.07.2024 року; - в липні 2024 року в сумі 613.18 грн., утримані кошти було перераховано 30.07.2024 року; - в серпні 2024 року в сумі 767,62 грн., утримані кошти було перераховано 30.08.2024 року; - в вересні 2024 року в сумі 959,36 грн., утримані кошти було перераховано 30.09.2024 року; - в жовтні 2024 року в сумі 930,94 грн., утримані кошти було перераховано 30.10.2024 року; - в листопаді 2024 року в сумі 1173,85 грн., утримані кошти було перераховано 29.11.2024 року; - в грудні 2024 року в сумі 1515,53 грн., утримані кошти було перераховано 27.12.2024 року; - в лютому 2025 року в сумі 886,27 грн., утримані кошти було перераховано 05.02.2025 року; - в березні 2025 року в сумі 886,27 грн., утримані кошти було перераховано 31.03.2025 року.
Згідно довідки Комунального підприємства «Дніпровський обласний медичний центр соціального значущих хвороб» Дніпропетровської обласної ради» від 25.11.2025 р. вих. № 146 виданої ОСОБА_1 про те, що на виконання постанови від 22.12.2021р. по ВП № 67769288 виданою приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою Оксаною Олександрівною, були проведені стягнення в розмірі 20% із нарахованої заробітної плати після утримання обов?язкових відрахувань на податки та збори: в квітня 2025 року в сумі 1772,54 грн., утримані кошти було перераховано 30.04.2025 року; - в травня 2025 року в сумі 3699,08 грн., утримані кошти було перераховано 29.05.2025 року.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.
Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.
Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідокнабуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).
Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.
Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.
Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадання правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.
Одним із випадків відпадання підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).
Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.
Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України, у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.
Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.
Оскільки виконавчий напис №24345 від 16.06.2021 року визнаний таким, що не підлягає виконанню, правові підстави набуття відповідачем грошових коштів на виконання зазначеного виконавчого напису відсутні, у зв`язку з чим, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України.
В постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року в справі № 201/6498/20, викладена правова позиція, відповідно до якої судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України, у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно
Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, що стягнені з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, відтак отримані кошти відповідачем підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 4, 10, 12, 13, 76, 81, 89, 258, 259, 263, 265, 274 - 279 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит - Капітал", з участю третьої особи без самостійних вимог - приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни про повернення незаконно набутих коштів - задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 як безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 23 750 (двадцять три тисячі сімсот п`ятдесят) грн. 60 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит- Капітал», м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корп. 28, код ЄДРПОУ – 35234236;

Третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни, м. Дніпро, вул. Воскресенська, 46, прим. 54.

Суддя М. І. Гулієва