П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/8584/26	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Димерлія О.О.,
суддів Вербицької Н.В., Шляхтицького О.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 року у справі №420/8584/26 в частині повернення позовних вимог без розгляду

У С Т А Н О В И В:
27 березня 2026 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 (далі – позивачка, скаржниця) звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просила:
- визнати протиправними дії Державної установи «Центр пробації» щодо не здійснення розрахунку грошового забезпечення з 01.01.2020 року до 16.01.2023 року виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року;
- зобов`язати Державну установу «Центр пробації» здійснити ОСОБА_1 розрахунок грошового забезпечення з 01.01.2020 року до 16.01.2023 року виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02.04.2026 року у справі №420/8584/26 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.
Запропоновано позивачці подати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з посиланням на обставини, які перешкоджали звернутись до суду із відповідними позовними вимогами за період з 19.07.2022 року по 16.01.2023 року з дотриманням строку, встановленого приписами статті 233 Кодексу законів про працю України, навести доводи на обґрунтування поважності причин пропуску строку та надати докази на підтвердження таких доводів.
В межах строку, наданого для усунення недоліків позовної заяви, позивачкою скеровано на Одеського окружного адміністративного суду заяву про поновлення строку звернення до суду з позовом.
Вказана заява мотивована тим, що згідно із частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України початок обчислення строку звернення до суду з позовом при вирішенні трудового спору розпочинається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права на виплату належного розміру грошового забезпечення. 
У свою чергу, саме з моменту ознайомлення з відповідним документом про суми нараховані та виплачені грошового забезпечення виникає реальна можливість і об`єктивна необхідність оцінити правильність здійснених нарахувань, а також виявити допущені порушення з боку роботодавця.
Як стверджувала позивачка, після звільнення її з військової служби Державна установа не повідомляла ОСОБА_1 про суми нараховані та виплачені на її користь сум грошового забезпечення із зазначенням окремо по кожного виду виплати. Цей обов`язок роботодавця до теперішнього часу не виконаний.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 року у справі №420/8584/26 позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог щодо ненарахування грошового забезпечення за період з 19.07.2022 року по 16.01.2023 року повернуто позивачці без розгляду.
Підставою для повернення позовної заяви без розгляду слугував висновок суду попередньої інстанції щодо пропуску позивачкою строку звернення до суду, тривалість якого, з урахуванням редакції статті 233 КЗпП України, яка набула чинності з 19.07.2022 року, становить три місяці та про відсутність підстав для його поновлення. 
Не погоджуючись із означеним рішенням суду, позивачкою подано апеляційну скаргу, у якій зазначено, що окружним адміністративним судом порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Як слідує зі змісту апеляційної скарги, обґрунтовуючи свої вимоги, скаржниця уважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовних вимог без розгляду є помилковим. Так, скаржниця зауважує, що згідно із частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України початок перебігу строку звернення до суду розпочинається коли особа набула документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених сум, а саме з дня отримання письмового повідомлення про суми нараховані та виплачені при звільненні.
Наведений висновок, викладений Верховним Судом у справі 340/6466/24 від 18.12.2025 року, та є обов`язковим для врахуванням судом попередньої інстанції. У свою чергу, ці обставини не були з`ясовані окружним адміністративним судом.
В силу приписів пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту установлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування судом норм процесуального права, колегією суддів з`ясовано таке.
Починаючи з 15.01.2016 року ОСОБА_1 прийнята на службу до Державної кримінально-виконавчої служби України, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 від 18.12.2007 року. (а.с.7-14)
Відповідно до витягу із наказу Державної установи «Центр пробації» №21/к від 09.01.2023 року ОСОБА_1 звільнено з 16 січня 2023 року зі служби за пунктом 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та пунктом 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів). (а.с.6)
17.02.2026 року ОСОБА_1 звернулася до Державної установи «Центр пробації» із заявою щодо здійснення перерахунку грошового забезпечення за 2020-2023 роки виходячи із розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01 січня відповідного року.
Листом №1744/11/11.1-26 від 26.03.2026 року Державна установа «Центр пробації» повідомила позивачку про те, що протягом 2020-2023 років зміни щодо розміру прожиткового мінімум, який є розрахунковою величиною для нарахування та виплати грошового забезпечення Кабінетом Міністрів України не вносились.
Враховуючи наведене, при нарахування усіх складових грошового забезпечення Центр пробації правомірно використовував розрахункову величину прожитковий мінімум, визначений станом на 01 січня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №704.
Уважаючи, що відповідачем неправильно здійснено розрахунок грошового забезпечення, позивачка звернулася до суду з даним позовом за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів.
Спірним у цій справі є питання щодо правильності застосування строку звернення до суду з позовними вимогами, які стосуються перерахунку грошового забезпечення військовослужбовця, за період із 19.07.2022 року по 16.01.2023 року.
Стаття 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 18.07.2022 року) визначала строки звернення до місцевого загального суду за вирішенням трудових спорів.
Зокрема, частини перша-друга статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 18.07.2022 року) установлювали, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк із дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк із дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення (1).
У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (2).
Так, у наведеній редакції статті 233 КЗпП України законодавець виокремив спори про стягнення належної заробітної плати в окрему категорію та установив, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01.07.2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19.07.2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:
«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
Аналіз наведеної редакції статті 233 КЗпП України свідчить про те, що законодавець установив:
1) Тримісячний строк звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору (у тому числі - про стягнення належної працівнику заробітної плати) - для працівників, які продовжують перебувати у трудових відносинах;
2) Місячний строк із дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення для звернення до суду з позовом - у справах про звільнення;
3) Тримісячний строк із дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, - у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні.
Строки звернення працівника до суду, визначені в частині другій статті 233 КЗпП України, пов`язані лише з актами, якими оформлюють припинення трудових відносин, що свідчить про те, що законодавець керувався фактом «остаточного розрахунку після звільнення».
Як слідує з матеріалів справи, відповідно до витягу із наказу Державної установи «Центр пробації» №21/к від 09.01.2023 року ОСОБА_1 звільнено з 16 січня 2023 року зі служби за пунктом 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та пунктом 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів). (а.с.6)
За таких обставин, до спірних правовідносин застосуванню підлягають приписи саме частини другої статті 233 КЗпП України, відповідно до якої працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні.
У поданій заяві про поновлення строку звернення до суду, позивачка наголошувала про невиконання з боку роботодавця – Державної установи «Центр пробації» обов`язку щодо вручення письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні.
Отже, із метою правильного обчислення строку звернення до суду з цим позовом слід з`ясувати день, коли позивачка дізналася про порушення її прав, свобод чи інтересів, установити початок відліку строку звернення до суду з цим позовом (у частині вимог за період із 19.07.2022 року по 16.01.2023 року) та, за необхідності, з`ясувати наявність поважних причин пропуску такого строку.
Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 30.04.2026 року в справі № 420/20979/25 та від 01.05.2026 року в справі №240/6311/25.
З огляду на викладене, висновок суду попередньої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви про перерахунок грошового забезпечення військовослужбовця за період із 19.07.2022 року по 16.01.2023 року є передчасним.
За наведеного вище правового регулювання, ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 року у справі №420/8584/26 в частині повернення позовних вимог без розгляду підлягає скасуванню, оскільки судом попередньої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.
Повноваження суду апеляційної скарги за наслідками розгляду апеляційної скарги визначено у приписах статті 312 КАС України.
Так, згідно із частиною 3 статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд до суду першої інстанції.
У відповідності до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.
У зв`язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, відповідно до приписів ч. 3 ст. 312, 320 КАС України, оскаржувана ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 року у справі №420/8584/26 в частині повернення позовних вимог без розгляду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для вирішення питання щодо можливості відкриття провадження по справі.
Керуючись ст. 308, 311, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити повністю.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 року у справі №420/8584/26 в частині повернення позовних вимог без розгляду - скасувати.
Справу 420/8584/26 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії направити до Одеського окружного адміністративного суду для вирішення питання щодо можливості відкриття провадження по справі.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач 		О.О. Димерлій	
Судді	  	Н.В. Вербицька   О.І. Шляхтицький