САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
Справа №346/5550/25
2/206/1205/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2026 року Самарський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючий суддя Румянцев О.П.,
секретар судового засідання Богатько Д.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у м. Дніпро матеріали цивільної справи за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

25 лютого 2026 року до Самарського районного суду міста Дніпра на підставі ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 жовтня 2025 року надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 24.10.2023 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту по продукту «NewShort» №1075133, відповідно до умов якого Товариство надало Відповідачу грошові кошти у розмірі 14000 грн., а Відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені Договором. Згідно п.9.2. кредитного договору, Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами Сторін та діє до повного виконання Споживачем зобов`язань за ним. На підтвердження укладення кредитного договору позивачем надано: Копію Договору про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №1075133 від 24.10.2023 року; Копію Додатку №1 до договору про надання споживчого кредиту №1075133 від 24.10.2023 року. Копію Довідки про ідентифікацію. Копію Розрахунку заборгованості за Договором №1075133 від 24.10.2023 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Згідно п. 2.1 кредитного договору кошти кредиту надаються Товариством убезготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 . На підтвердження виконання Товариством зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором надано Повідомлення про перерахування коштів Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1075133 від 24.10.2023 року. Даний кредитний договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства в електронній формі. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало Відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Однак, Відповідач не виконав належним чином умов кредитного договору. 21.06.2024 року ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал», керуючись главою 47 ЦК України, уклали Договір факторингу №21062024. Згідно вищевказаного Договору та у відповідності до ст.512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №1075133 від 24.10.2023 року Заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 81446,61 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту – 13998,99 грн.; заборгованість за процентами – 67447,62 грн. Представник позивача просить суд чтягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за Договором позики №1075133 від 24.10.2023 року, яка складається з: 13998,99 грн. – заборгованості за тілом кредиту, 67447,62 грн. – заборгованості за відсотками за користування кредитом, а всього 81446,61 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.
Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра від 25 лютого 2026 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.
06 березня 2026 року від відповідача ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» надійшли клопотання про перевірку судом оригіналів електронних доказів та включення копій з числа доказів у справі на підставі ст.100 ЦПК України; клопотання надання оригіналів для огляду та виключення копій з числа доказів у справі на підставі ч.6 ст.95 та ч.5 ст.100 ЦПК України; клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу; клопотання про витребування доказів; та відзив на позовну заяву в якому він зазначає, що він він не визнає позовні вимоги, оскільки: 1. Кредитний договір з додатками, надані Позивачем Суду у копіях, ніколи не був укладений ні в якій формі: ні в паперовій ні в електронній, тому що відсутні підписані обома Сторонами у дату укладання оригінали, яких у наданій Суду редакції не існує в природі. У тому числі відсутні вони у Позивача і Первісного кредитора; 2. Нараховані Позивачем відсотки не були погоджені у письмовій формі, не підписані Відповідачем умови кредитування не можуть бути застосовані до правовідносин Сторін; 3. Первісний кредитор коштів по договору не переказував, Позивачем не доведено факту видачі позики Первісним кредитором, а відтак у нього не виникло прав, які він міг передати Позивачу. Кредитний договір з додатками, надані Позивачем у копіях, ніколи не був укладений ні в якій формі: ні в паперовій ні в електронній, тому що відсутні підписані обома Сторонами у дату укладання оригінали, яких у даній Суду редакції не існує в природі. Він не має власного примірника оригіналу вказаного договору і не визнає наданих Позивачем копій, оскільки особисто не підписував їх жодним способом і не отримував їх примірників, у тому числі підписаних Первісним кредитором. Жодний документ в матеріалах справи не підписаний ним особисто. Докази ідентифікації та верифікації Відповідача (надана суду копія довідки про ідентифікаціюпідписана первісним кредитором ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» у 2025 році. Про це свідчить наданий Позивачем протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису), його реєстрації в інформаційно телекомунікаційній системі Первісного кредитора, фактичного надсилання йому одноразового паролю-ідентифікатора, фактичного підписання примірника оригіналу Кредитного договору та додатків до нього Відповідачем – відсутні. Довідки, видані самим кредитором як зацікавленою особою, за відсутності інших доказів, не є належним, допустимим та достатнім доказом. Зазначення в тексті паспортних даних, номера телефона, електронної адреси чи інших даних особи не є підписанням договору зазначеною особою. Текст вписаний у зміст документа не є електронним підписом, яким є саме електронні дані, тому що та сторона яка виготовляє роздруківку, скріншот такого тексту може вписати у нього будь-які вигідні їй умови, які цілком залежать від волевиявлення однієї сторони. Надані Позивачем копії вищевказаним вимогам не відповідають: електронні підписи Сторін саме як електронні дані - взагалі не нанесені; Сторони у письмовій формі у жодному документі не погоджували можливість застосування аналогу відтворення власноручного підпису Первісного кредитора методом копіювання або підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Доказування Позивача ґрунтується на припущеннях: доказів генерації та надсилання «одноразового ідентифікатора» Позичальнику та його нанесення саме на ці тексти; підпису договору з кожним додатком Первісним кредитором кваліфікованим електронним цифровим підписом та/або кваліфікованою цифровою печаткою імперативними відповідно до Постанови НБУ №113; повідомлення Відповідачу та погодження саме тих умов кредитування, які відображені у наданих копіях, включаючи відсоткову ставку, суму відсотків до сплати та строк їх нарахування; підписання кредитного договору у письмовій електронній формі саме на наданих Суду умовах та надання позичальнику його примірника; фактичної видачі Відповідачу кредиту у вказану дату та у вказаному розмірі саме Первісним. кредитором - Позивачем не надано. У всіх копіях договору з додатками наданих Позивачем нанесений нечіткий тотожній відбиток «звичайного» підпису і печатки первісного кредитодавця поганої якості, відтворений методом механічного копіювання, тобто це не є копії з оригіналу. А з боку Відповідача вказано про підпис одноразовим ідентифікатором, але не надано жодного доказу фактичного направлення Відповідачу такого ідентифікатора будь-яким способом на належний йому номер і його використання, підписання договору саме у наданій Суду редакції на умовах, яких Відповідач ніколи ні в якій формі не погоджував. Отже докази надані у копіях електронних документів не дозволяють встановити, ким саме були підписані оригінали і як саме, оскільки не містять електронних підписів, причому обох Сторін. Оскільки кредитний договір є двостороннім, він мав бути підписаний у дату його укладання в оригіналі обома його сторонами. Але жодного документа, особисто підписаного Відповідачем, у справі немає. Відсутні докази того, що Відповідач і Первісний кредитор підписували договір та усі додатки до нього будь-яким способом, а сукупність цифр і літер як «підписів» Відповідача на всі копії (кредитного договору, графіка платежів, паспорта споживчого кредиту) могли бути нанесені будь-якою особою– Відповідачу примірників оригіналів договору з підписами ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» не надавалося. Відповідно до Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженого Постановою НБУ від 03.11.2021 р. №113, як спеціального правового акта, чинного (в редакції) на момент укладення Кредитного договору: 17. Оригінал договору, що укладається у вигляді електронного документа, повинен містити: 1-1) кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника кредитодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу; 2) дату та час його укладення; 18. Примірник договору, а також додатки до нього (за наявності), укладені у вигляді електронного документа, надсилаються споживачу одразу після його підписання, але до початку надання йому фінансової послуги. 19. Електронна версія договору повинна бути в форматі, який відображається на екранах різних технічних засобів телекомунікацій зі збереженням цілісності (зміст тексту договору не втрачено і не змінено з моменту його укладення) та читабельності. Надані Позивачем копії Кредитного договору - просто тексти виконані невідомо ким, які не дозволяють встановити волевиявлення Сторін і не відповідають імперативним вимогам до електронних документів. Після 05.11.2021 р. підписання договору кваліфікованим електронним підписом уповноваженого працівника кредитодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу є імперативним відповідно до Постанови НБУ №113, як мінімум з боку кредитора . Ці підписи можна достовірно перевірити способом, вказаним у вищевказаних Постановах Верховного Суду Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №2 317/11 (провадження №61-6880св22); від 22 березня 2023 року по справі №755/1549/22 (провадження №61-6415св22)) за допомогою державного веб сайту https://czo.gov.ua/verify, що, як вказує Верховний Суд, суд має можливість і зобов`язаний зробити. Лише витребування у Позивача та Первісного кредитора оригіналу кредитного договору з додатками через «Електронний Суд» надасть можливість Суду дослідити зміст оригіналів цих доказів і на їх підставі встановити дійсні правовідносини Сторін дослідивши властивості такого файлу (дату створення та підписувачів) та перевіривши наявність електронних цифрових підписів за допомогою державного веб-сайту https://czo.gov.ua/verify. За наявності сумнівів щодо достовірності цих доказів можна буде провести судову експертизу підписів, яка проводиться тільки з оригіналів. Суд користується електронним цифровим підписом і знає, що файл з підписом закінчується p7s і дозволяє через спеціальні програми достовірно встановити, ким саме і у який час файл був підписаний, ким видано сертифікат ключа. Скільки б примірників електронних документів не було зроблено, кожен з них завжди буде містить електронний підпис, нанесений підписувачем у первісну дату. І дату, і підписувача можна достовірно встановити з кожного примірника шляхом його перевірки. Навіть якщо оригінал електронного доказу підписується «одноразовим ідентифікатором» очевидно, що такий електронний підпис має бути програмним способом нанесений на оригінал файлу у дату його підписання, з можливістю подальшої перевірки реквізитів електронного документа, оскільки для всіх без винятків електронних документів електронні підписи є обов`язковими реквізитами та вимагається зберігання у формі, що унеможливлює зміну їх змісту (ці статті законів детально викладені далі). Натомість Pdf файли створюються у програмі MsWord шляхом обрання функцій «файл - зберегти як – .pdf» і будь-яка особа, у будь-який час може створити такий файл, зазначивши у ньому нібито про підписання «одноразовим ідентифікатором» чи відтворивши печатку і підпис особи методом копіювання малюнку: команди «вставка – малюнки – обрати малюнок – вставити – файл зберегти як – pdf». Таким чином, прості pdf файли не захищені від зміни їх змісту і не є оригіналами електронних документів, оскільки їх текст може бути виконаний будь якою особою від імені іншої. PDF файли редагуються у програмах Acrobat, Acrobat Reader, PDFtoGo, https://www.ilovepdf.com/ru/edit-pdf онлайн та інших, в результаті чого навіть назва файлу після зміни залишається незмінною. Тобто ці файли можуть бути відредаговані в будь-якій частині, будь-ким і будь-коли і не відповідають вимогам законодавства до цілісності, незмінності електронних документів та їх збереження у формі, що унеможливлює зміну їх змісту, не дозволяють встановити волевиявлення сторін. За відсутності оригіналу Кредитного договору не можна встановити достовірно, які його умови, у тому числі розміри процентної ставки та строк нарахування відсотків були погоджені Сторонами, а до текстів документів, односторонньо виготовлених та наданих Позивачем у копіях для подання до Суду, могли бути внесені будь-які відомості, вигідні Позивачу, саме тому такі копії, не підписані ОБОМА сторонами, підлягають відхиленню. Позивач у позові зазначає, що оригінал письмового доказу № 2 знаходяться у ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ»; №1, 3 – 13, 15 – 21 знаходяться у Позивача. Копія кредитного договору і паспорта споживчого кредиту – це додатки №3 і 4 до позовної заяви, але Відповідач впевнений, що їх немає ні у Позивача, ні у Відповідача, ні у Первісного кредитора. Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством. Надана Позивачем копія кредитного договору з додатками - це просто текст виконаний без жодних підписів, який не дозволяє встановити волевиявлення і не відповідають імперативним вимогам до електронних документів: обов`язкові реквізити електронного документа – електронні підписи (ч.1, 2 ст.6, абз.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», пп. 12, 15, 27 ч.1 ст.1 Закону України "Про електронні довірчізберігання у формі, що унеможливлює зміну змісту (ст.15 Закону України «Про електронну комерцію», ст.13 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг"); можливість перевірити цілісність, справжність, достовірність та авторство електронних документів (ст.12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»); повинна зберігатися інформація, яка дає змогу встановити походження та призначення електронного документа, а також дату і час його відправлення чи одержання (ст.ст. 12, 13 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність, достовірність, авторство та справжність у порядку, визначеному законодавством (Закон України «Про електронну комерцію», ст.ст. 5, 6, 7, 12, 13 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», ст. 100 ЦПК України). Позивачем не доведено факт укладання Договору з Відповідачем та його істотних умов, єдиним доказом чого може бути оригінал примірнику такого договору в електронній формі з усіма реквізитами, у тому числі – підписами Сторін, відповідними ст. 100 ЦПК України та ч.1 ст.5, абз.1 ч.1 ст.7 та ч.4 ст.7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг», ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Судову експертизу електронних підписів можна провести виключно з оригіналів. Він ставить під мотивований сумнів відповідність поданих копій оригіналам та достовірність їх як доказів, єдиним можливим доказом дотримання письмової форми (незалежно, паперової чи електронної) є оригінал кредитного договору, який повинен давати змогу довести його цілісність та справжність, прийняття рішення на основі лише копії електронного доказу не відповідає вищевказаним нормам статей 77, 78, 79, 95, 100 ЦПК України, ст. 1055 ЦК України, ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг) та принципу безпосереднього дослідження доказів Судом. Надані Позивачем копії електронних документів не є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, тому що ні Суд, ні Відповідач не може перевірити її достовірність та незмінність змісту, що згідно з ч. 5 ст. 100 ЦПК України має наслідком відхилення цього електронного доказу. Він не заперечує договір виключно через те, що він міг бути укладений в електронній формі, але заперечую проти копій електронного договору через те, що він не був укладений ні в паперовій ні в електронній формі, тому що відсутній його підписаний обома Сторонами у дату укладання оригінал , і просить витребувати оригінали, а у разі їх ненадання – визнати надані Позивачем копії електронних доказів недопустимими. Законодавство зобов`язує кредитодавця надати оригінал договору споживачу невідкладно після підписання сторонами і покладає саме на кредитодавця обов`язок доведення того, що такий оригінал було фактично передано споживачу. Надані Позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. Оскільки Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» були викладені на сайті Банку в електронній формі, правові висновки Постанови Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17 та в інших справах Приватбанку повністю прийнятні длязастосування в даній справі. Він не ознайомлений і ніколи не був ознайомлений з внутрішніми Правилами надання послуг ТОВ «Селфі Кредит» та іншими текстами долученими до позову. Виходячи з правового аналізу вищевказаних норм такі Правила і тексти, долучені до позову, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, якщо немає підпису Позичальника принаймні про ознайомлення і погодження із ними; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Правила та умови знав і розумів Позичальник у момент укладення договору, а також те, що умови містили вказані пункти в момент його укладання, або що в подальшому такі Умови не змінювались фінансовою установою в односторонньому порядку. Про перерахування кредитних коштів позичальнику фінансова установа повинна мати беззаперечні належні докази руху коштів у безготівковому порядку з усіма належними реквізитами для ідентифікації платника, одержувача та призначення платежу. Однак таких доказів Позивачем не надано. Ним особисто подано заяву Позивачу та Первісному кредитору про надання доказів та клопотання про їх витребування, у тому числі первинний документ та виписку з рахунку кредитора про фактичну видачу позики. Проте до цього часу на його адресу ані Позивач ані Первісний кредитор належних документів не наддали. Надана копія Довідки ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» (надає послуги з переказу коштів без відкриття рахунків), яка взагалі не була уповноважена і не мала права на відкриття рахунків і здійснення безготівкових переказів, тобто взагалі не була спроможна виконати операцію з видачі позики безготівковим способом. ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» не могло відкрити кредитору ніякий рахунок і виконати безготівковий переказ з нього, як це передбачено умовами копії тексту Кредитного договору. Пояснень і доказів того, як могло ТОВ маючи виключно ліцензію на переказ коштів в національній валюті БЕЗ відкриття рахунків виконати переказ у безготівковій формі, з чийого саме рахунку на який, позовна заява не містить. Разом з Довідкою Позивачем не надано платіжної інструкції виконаної ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА». З цих причин дана довідка не може бути доказом переказу кредиту так само, як не може вона бути доказом, наприклад, сплати судового збору, бо не відповідає ст. 19 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та ст.9 Закону України “Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні”, ч.2 ст.78 ЦПК України. Довідка-розрахунок заборгованості на яку посилається Позивач не є доказом (також не є доказом нібито часткової сплати якихось платежів Відповідачем за Договором), оскільки не належить до засобів доказування, передбачених ст.76 ЦПК України, і не є первинним бухгалтерським документом. Посилання Позивача на ці розрахунки як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки розрахунки заборгованості є внутрішніми документами фінансових установ та не містять відомостей, що дозволили б судуперевірити, в дійсності кошти позичальнику чи передавалися в кредит. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа №219/1704/17, провадження №61-1211св19. Вищевказане підтверджене у Постанові Верховного Суду від 23 березня 2023 року у справі № 910/3105/21. Розрахунок заборгованості складений банком в односторонньому порядку сам по собі не є первинним документом в розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", оскільки не відповідає вимогам встановленим зазначеною нормою для первинних документів. Розрахунок заборгованості самостійно, за відсутності первинних документів, не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі банком кредиту позичальнику, суми траншів кредиту, дату коли саме та яка сума кредитних коштів була повернута позичальником банку за відображеним у ньому періодом і як наслідок загальну суму боргу тощо (див. подібний за змістом висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.06.2022 у справі № 917/1384/20). Вимоги до розрахункових документів встановлені в Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті користувачів платіжних послуг. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Відповідно до ст. 9 Закону України “Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні” «Первинні документи та регістри бухгалтерського обліку»: 1. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 2. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку з використанням електронних засобів оброблення інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Щодо первинних бухгалтерських документів про видачу і облік кредиту просить Суд врахувати наступні правові висновки: У Постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц Верховний Суд дійшов до висновку про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» . Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. У Постанові Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, провадження № 61-9618св19 Суд також вказав: «Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У Постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 733/608/16-ц, провадження № 61-5191св18, Суд вказав: «Щодо первинних бухгалтерських документів як доказів 51. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України від № «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент вчинення відповідних правочинів або виникнення відповідних прав та обов`язків, далі - Закон про бухгалтерський облік). 52. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис»;, або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина друга статті 9 Закону про бухгалтерський облік). Виписка по рахунку не є первинним документом. Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги з точки зору їх належності та достатності докази позивача щодо розрахунку його вимог, які не підтверджені бухгалтерськими документами». Тобто Виписка є доказом, який складається на підставі первинних документів, і запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). За відсутності самого первинного документа виписка не є належним та достатнім доказом зазначених у ній операцій. Розрахунок суми вимог не є їх доказом оскільки не є джерелом доказування і не є первинним бухгалтерським документом. Сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа №219/1704/17, провадження №61 1211св19. Вищевказане підтверджене у Постанові Верховного Суду від 23 березня 2023 року у справі № 910/3105/21. Розрахунок заборгованості самостійно, за відсутності первинних документів, не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі банком кредиту позичальнику, суми траншів кредиту, дату коли саме та яка сума кредитних коштів була повернута позичальником банку за відображеним у ньому періодом і як наслідок загальну суму боргу тощо (див. подібний за змістом висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.06.2022 у справі № 917/1384/20). Оскільки видача позики Первісним кредитором не відбулася, доказами чого стануть витребувані первинні документи та виписки з його рахунку, про що детально викладено у попередніх пунктах, то і строк кредитування та нарахування відсотків перебіг не почав. Отже, в будь-якому випадку, первинні бухгалтерські документи та виписки з їх рахунків відповідні вимогам Закону України “Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні”, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» , ст. 78 ЦПК України та правових висновків Верховного Суду у кредитних справах, мають бути збережені і надані Суду. Позивач стверджує про укладення договору з додатками саме в електронній формі. змісту. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі, який існує в оригіналі у електронній формі, а не у його паперовій копії. Але його оригінал повинен об`єктивно існувати. Враховуючи вищевикладене, Позивачем не надано Суду оригіналів Кредитного договору з графіком платежів і паспортом споживчого кредиту, які б могла б підтвердити дійсне волевиявлення, погодження Відповідача з визначеними істотними умовами кредитування, дослідження яких надало б Суду змогу ідентифікувати підписувачів документів з ОБОХ СТОРІН та підтвердити цілісність і незмінність їх даних (змісту) в частині істотних умов договору. Натомість до позову Позивача долучені виготовлені невідомо ким тексти, під копіями яких відсутні не тільки підписи Відповідача, а і електронні цифрові підписи та електронна цифрова печатка первісного кредитора, які натомість відтворені методом механічного копіювання! До цих документів слід ставитися критично, оскільки до них могли бути внесені будь-які відомості, вигідні Позивачу, і видавались вони спеціально для подання Суду. Який строк кредитування зазначався Відповідачем у Заявці, був погоджений кредитором у відповіді на неї, був фактично повідомлений Відповідачу до укладення договору? Коли був наданий і чим підтверджується вручення Відповідачу примірнику оригіналу договору та додатку до нього? Якими доказами об`єктивно підтверджуються істотні умови кредитного договору, окрім копій документів, наданих односторонньо Позивачем, до яких могли бути внесені будь-які вигідні останньому відомості? Оскільки не можливо перевірити достовірність змісту оригіналівелектронних доказів та письмових доказів, це означає недоведеність позовних вимог. ЦПК України не передбачає можливості прийняття копій документів, які є нечитабельними і зміст яких неможливо порівняти з оригіналом, в якості доказів. Копії невідомого походження не є належними та допустимими доказами у справі. Копіями невідомого походження є будь-які копії документів, справжність яких неможливо перевірити шляхом співставленням із оригіналом. Тим більше, що у даному випадку такі копії виготовляються самою зацікавленою Стороною. Доказів фактичного руху коштів від Первісного кредитора взагалі не надано. Просить суд у задоволенні позову відмовити.
Представник позивача в позовній заяві зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні підстави.
Судом встановлено, що 24.10.2023 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту по продукту «NewShort» №1075133, відповідно до умов якого Товариство надало Відповідачу грошові кошти у розмірі 14000 грн., а Відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені Договором.
Згідно п. 9.2. кредитного договору, Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами Сторін та діє до повного виконання Споживачем зобов`язань за ним.
На підтвердження укладення кредитного договору позивачем надано: копію Договору про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №1075133 від 24.10.2023 року; копію Додатку №1 до договору про надання споживчого кредиту №1075133 від 24.10.2023 року; копію Довідки про ідентифікацію; копію Розрахунку заборгованості за Договором №1075133 від 24.10.2023 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
Згідно п.2.1 кредитного договору кошти кредиту надаються Товариством убезготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
На підтвердження виконання Товариством зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором надано Повідомлення про перерахування коштів Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1075133 від 24.10.2023 року.
Даний кредитний договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства в електронній формі.
Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало Відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору.
21.06.2024 року ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал», керуючись главою 47 ЦК України, уклали Договір факторингу №21062024.
Згідно вищевказаного Договору та у відповідності до ст.512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №1075133 від 24.10.2023 року
В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Як зазначено в ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Так, згідно із ст.13 ЗУ «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Згідно з п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію).
Відповідно до п.4 ст.11 Закону «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом її розміщення в мережі Інтернет, в інших інформаційно-телекомунікаційних системах або шляхом надсилання електронного повідомлення, метою якого є прямо опосередковане просування товарів, робіт та послуг або ділової репутації осо провадить господарську або незалежну професійну діяльність. 
Закон про електронну комерцію» прямо передбачає, що оферта може включати всі не умови шляхом перенаправлення споживача до іншого електронного документа.
Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку особа отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або СМС-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення.
Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. 
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст.548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені ст.611 ЦК України.
Згідно з ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Кредитний договір укладено в електронній формі, що відповідає вимогам статей 205, 207 Цивільний кодекс України та положенням Закон України «Про електронну комерцію», якими передбачено можливість укладення правочинів шляхом використання електронних засобів зв`язку та електронного підпису, у тому числі одноразового ідентифікатора.
Доводи відповідача щодо неукладення кредитного договору суд вважає безпідставними, оскільки на підтвердження укладення договору позивачем надано копію кредитного договору, додатки до нього, довідку про ідентифікацію відповідача, розрахунок заборгованості та повідомлення про перерахування коштів.
Сам факт укладення договору в електронній формі не свідчить про його недійсність чи відсутність волевиявлення сторін, оскільки законодавством прямо передбачена можливість укладення договорів у такий спосіб.
Посилання відповідача на відсутність підписів сторін на паперових копіях документів не спростовують факту укладення кредитного договору, оскільки оригінал електронного документа існує у електронній формі, а паперова копія такого документа є належним доказом відповідно до статті 100 ЦПК України.
Крім того, відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження своїх тверджень щодо відсутності укладення договору або використання його персональних даних третіми особами.
Щодо доводів відповідача про недоведеність факту перерахування кредитних коштів, суд зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано повідомлення про перерахування коштів на платіжну картку відповідача, реквізити якої зазначені у кредитному договорі.
Відповідач не надав суду жодних доказів того, що вказана платіжна картка йому не належить або що грошові кошти на неї не надходили.
При цьому відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.
Таким чином, доводи відповідача зводяться до припущень та не підтверджені належними та допустимими доказами.
Щодо посилань відповідача на відсутність первинних бухгалтерських документів, суд зазначає, що надані позивачем документи у їх сукупності підтверджують факт виникнення кредитних правовідносин між сторонами, отримання відповідачем кредитних коштів та наявність заборгованості.
Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на момент звернення до суду заборгованість відповідача становить 81446,61 грн, з яких: 13998,99 грн – заборгованість за тілом кредиту, 67447,62 грн – заборгованість за процентами.
Позивач є належним кредитором у спірних правовідносинах та має право вимагати від відповідача виконання зобов`язань за кредитним договором.
Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач довів факт укладення кредитного договору, надання відповідачу кредитних коштів та наявність заборгованості, у той час як доводи відповідача є необґрунтованими та не спростовують заявлених позовних вимог.
За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, оскільки відповідач не в повному обсязі виконав прийняті на себе відповідно до Кредитним договором №1075133 від 24.10.2023 року зобов`язання, у зв`язку з чим вимоги позивача є обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі.
Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2662,40 грн. 
З приводу вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Положенням статті 10 Закон України «Про судоустрій і статус суддів» кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом.
Згідно з вимогами частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1, 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частини 1-3статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
За приписами ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, Договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги; 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано суду: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; копію договору про надання правової (правничої) допомоги; копію ордеру на надання правничої допомоги; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; копію детального опису наданих послуг до акту ; замовлення до договору про надання правої (правничої) допомоги, відповідно до якого вартість наданих послуг становить 8000,00 грн.; рахунок на оплату року на 8000,00 грн.
Від відповідача в порядку ч.5 ст.137 ЦПК України надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, в якому він зазначає, що витрати на провову допомогу є необгрунтованами та неспівмірними ціні позову, складності справи, часом та обсягом роботи, витраченим на надання правової допомоги, окрім того, він є малозабезпеченою особою і стягнення витрат на правничу допомогу не повинно перетворюватись на спосіб збагачення за рахунок відповідача, просить зменшити розмір судових витрат на правову допомогу позивача до 1000,00 грн.
Враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу професійну допомогу у розмірі 3000,00 грн.
Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі у розмірі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Керуючись ст.59 Конституції України, ст.10 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст.3, 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», ст.13 ЗУ «Про споживче кредитування», ст.18 ЗУ «Про електронні довірчі послуги», ст.ст. 207, 512, 514, 526, 527, 530, 610, 611, 626, 628, 634, 638, 1049, 1050, 1054, 1077, 1078 ЦК України, ст.ст. 5-13, 33-34, 76-81, 83, 89, 133, 134, 137, 141, 258-259, 263-265, 268, 272-279 ЦПК України, суд - 

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд.1, корпус 28, код ЄДРПОУ 35234236) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за Договором позики №1075133 від 24.10.2023 року, яка складається з: 13998,99 грн. – заборгованості за тілом кредиту, 67447,62 грн. – заборгованості за відсотками за користування кредитом, а всього 81446,61 грн.; а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя       О.П.Румянцев