"04" травня 2026 р. Справа № 363/6054/25 

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)
04 травня 2026 року м. Вишгород
Вишгородський районний суд Київської області у складі головуючої судді Дьоміної О.П., при секретарі Підопригори Х.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , що подана представником позивача – ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС», про стягнення моральної та матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,-
ВСТАНОВИВ:
13.10.2025 року представником позивача подано до Вишгородського районного суду Київської області вказану позовну заяву, в якій представник просив суд стягнути з відповідача на користь позивача, заподіяну останньому матеріальну шкоду в розмірі - 56 251,34 грн. та моральну шкоду в розмірі - 5 000 грн., а також витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги у розмірі - 10 000 грн. та понесені позивачем судові витрати у розмірі - 968,96 грн. 
Так, в обґрунтування позову представник позивача зазначав, що 21.03.2025 року в м. Вишгород по вул. Набережна, а/д Київ- Вишгород-Десна, за участю транспортного засобу марки «Renault Megane», н/з НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та транспортного засобу марки «Renault Zoe», н/з НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб марки «Renault Zoe», н/з НОМЕР_2 , що належить позивачу та підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 . Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 11.04.2025 року по справі за №363/1566/25 - ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, вказана постанова суду набрала законної сили 22.04.2025 року. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Renault Megane», н/з НОМЕР_1 на момент настання ДТП була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕП за №225752909. На час виникнення, зазначені спірні правовідносини регулювались ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року за №1961-ІV. Згідно листа ПрАТ «СГ «ТАС» за вих. №1941 від 14.08.2025 року - франшиза за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР за №225752909 складає 3 200 грн. Таким чином, сума франшизи у розмірі 3 200 грн. має бути компенсована особою, яка є винною у спричинені шкоди, а саме відповідачем по справі, а не ПрАТ «СГ «ТАС». Суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 , на замовлення ПрАТ «СГ «ТАС» було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу від 04.04.2025 року марки «Renault Zoe», н/з НОМЕР_2 , з метою визначення розміру заподіяних збитків. Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу за №85300 від 09.04.2025 року - вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «Renault Zoe», н/з НОМЕР_2 складає - 127 408,98 грн. Водночас, згідно звіту за №85300 - вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Renault Zoe», н/з НОМЕР_2 складає - 80 070,86 грн. (з урахуванням ПДВ). Листом за вих. №08555/9125/ТС від 25.04.2025 року ПрАТ «СГ «ТАС» повідомила ОСОБА_1 , що матеріальний збиток, завданий позивачу згідно Звіту за №85300 без ПДВ на запчастини становить - 74 357,64 грн. Таким чином, розрахунок суми страхового відшкодування здійснено наступним чином: 74 357,64 грн. (вартість матеріального збитку, завданого позивачу без урахування ПДВ) – 3 200 грн. (франшиза за полісом серії ЕР за №225752909) = 71 157,64 грн. ПрАТ «СГ «ТАС» ( приватне) здійснило виплату страхового відшкодування на користь позивача у розмірі 71 157, 64 грн. Згідно Звіту за №85300 - повна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Renault Zoe», н/з НОМЕР_4 складає - 127 408,98 грн., що підтверджується п. 4.1 Звіту за №85300 (а. р. 12) та аркушем за №3 ремонтної калькуляції за №85300 від 09.04.2025 року, яка є додатком до звіту. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром заподіяної шкоди і належним страховим відшкодуванням: 127 408,98 грн. (фактичний розмір заподіяної шкоди, що становить повну вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ) – 71 157,64 грн. (належний розмір страхового відшкодування, що становить вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу зменшений на суму ПДВ та за вирахуванням франшизи ) - 56 251,34 грн. Крім того, позивачу окрім майнової шкоди було спричинено протиправними діями відповідача ще і моральну шкоду. Так, належний позивачеві автомобіль був основним засобом пересування для нього та його родини. Пошкодження вказаного транспортного засобу відповідачем в ДТП завдало позивачеві сильних душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан у зв`язку з перенесеним стресом щодо пошкодження майна, а також оскільки йому довелось на певний час відмовитися від запланованих поїздок. Таким чином, моральна шкода, заподіяна протиправними діями ОСОБА_3 , внаслідок яких було пошкоджено транспортний засіб позивача, з урахуванням принципів розумності і справедливості, має бути відшкодована у розмірі 5 000 грн. 
Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 19.11.2025 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, при цьому надав до суду заяву, в якій розгляд справи просив проводити за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Відповідач у судові засідання жодного розу не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, крім того повідомлявся через офіційний портал «Судова влада України» веб-сторінку Вишгородського районного суду Київської області, причини неявки суду невідомі.
Представник третьої особи, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду не прибув, заяв чи клопотань від нього до суду не надходило.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача.
04.05.2026 року, відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Стаття 13 ЦПК України зазначає, що суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. 
Зі змісту ст. 12 ЦПК України слідує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Так, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного:
Правилами ч. 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Так, постановою Вишгородського районного суду Київської області від 11.04.2025 року, що набрала законної сили, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Вказаною постановою встановлено, що 21.03.2025 року о 14 год. 35 хв. в м. Вишгороді по а/д Київ- Вишгород- Десна, 9 км, ОСОБА_3 керував автомобілем марки «Renault Megane», н/з НОМЕР_1 не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху та не впорався з керуванням і допустив зіткнення з автомобілем марки «Renault Zoe», н/з НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим ОСОБА_3 порушив п. 12.1 ПДР України та вчинив правопорушення за ст. 124 КУпАП.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 – автомобіль марки «Renault Zoe», н/з НОМЕР_2 , 2016 року випуску належить позивачу ОСОБА_1 .
Згідно датованого 26.03.2025 роком повідомлення Голові правління АТ «СГ «ТАС» (приватне) - ОСОБА_1 повідомив про вчинення ДТП, відповідно до ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Учасники ДТП: 1) «Renault Zoe», н/з НОМЕР_2 , власник ОСОБА_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , 2) «Renault Megane», н/з НОМЕР_1 , що належить ТОВ «ФК» «А-Фінанс», під керуванням водія ОСОБА_3 
04.04.2025 року згідно протоколу за №84549 – проведено огляд колісного транспортного засобу - автомобіля марки «Renault Zoe», н/з НОМЕР_4 .
ОСОБА_1 заявою від 07.04.2025 року просить ПАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» здійснити відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП, що сталася 21.03.2025 року у м. Вишгород по а/д Київ-Вишгород-Десна, за участю транспортного засобу марки Renault Megane, н/з НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_3 та транспортного засобу марки Renault Zoe, н/з НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_4 , внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб марки Renault Zoe, н/з НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_1 .
Згідно звіту від 09.04.2025 року про визнання вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «БВН УВ ГРУП» - вартість КТЗ марки Renault Zoe, н/з НОМЕР_4 , визначена за витратним підходом, складає: 127 408,98 грн. Ринкова вартість КТЗ марки Renault Zoe, н/з НОМЕР_4 , визначена з порівняльним підходом, може складати: 333 468,24 грн. На підставі виконаних досліджень та рекомендацій, був зроблений висновок, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ марки Renault Zoe, н/з НОМЕР_4 , станом на 21.03.2025 рік дорівнює з урахуванням ПДВ на запасні частини, але без врахування ВТВ: 80 070,86 грн. 
Згідно ремонтної калькуляція за №85300 від 09.04.2025 року КТЗ «Renault Zoe», н/з НОМЕР_4 - сума запасних частин становить 83 249,80 грн., вартість ремонту - 127 408,98.
Листом за №1941 від 14.08.2025 року ПАТ «СГ «ТАС» повідомило представника позивача про те, що франшиза, згідно Поліса, становить 3 200 грн., матеріальний збиток, завданий ОСОБА_1 як власнику КТЗ марки Renault Zoe, н/з НОМЕР_4 , згідно зі звітом за №85300 від 09.04.2025 року ТОВ «БВН ЕВ ГРУП», без ПДВ на запчастини, становить 74 357,64 грн. Розрахунок суми страхового відшкодування: 74 357,64 грн. – 3 200 грн. = 71 157,64 грн. На підставі викладеного, належна власнику автомобіля сума страхового відшкодування становить 71 157,64 грн., яка була перерахована на реквізити, вказані у заяві на виплату страхового відшкодування.
29.04.2025 року АТ «СГ» «ТАС» (приватне) перерахувало на рахунок позивача страхове відшкодування за договором за №ЕР225752909 від 25.12.2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , т/з марки «Renault Zoe», н/з НОМЕР_4 , без ПДВ – 71 157,64 грн.
Таким чином судом встановлено, що в результаті ДТП 21.03.2025 року було пошкоджено транспортний засіб марки «Renault Zoe», н/з НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 . Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Renault Megane», н/з НОМЕР_1 на момент настання ДТП була застрахована ПАТ «СГ «ТАС» (приватне) згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР за №225752909 від 25.12.2024 року, франшиза згідно полісу становить 3 200 грн. Зазначена пригода сталася внаслідок порушення водієм автомобіля «Renault Megane», н/з НОМЕР_1 ОСОБА_3 ПДР України.
Враховуючи, що фактично витрачена сума коштів на ремонт автомобіля марки «Renault Zoe», н/з НОМЕР_2 , перевищує суму страхового відшкодування, позивач і звернувся до суду з цими вимогами та просив стягнути вказану різницю з відповідача.
Вирішуючи по суті вимоги, заявлені ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , суд зазначає про наступне:
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі тощо.
Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 ЦК України).
Відповідно до ст. 509 ЦК України - зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За загальним правилом (ч. 1 ст. 1167 ЦК України), моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 ЦК України).
Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах (ч.3 ст. 1187 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст. 1188 ЦК України – шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
На час виникнення між сторонами спірних правовідносин були чинними норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року за №1961-IV, котрі регулювали відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і були спрямовані на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Так, відповідно до ст. 1 вказаного Закону страхувальниками визначались юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Страховиками були визначені страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Потерпілими особами визнавались юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.
Згідно зі ст. 4 Закону від 01.07.2004 року за №1961-IV - суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності визначались страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, МТСБУ, потерпілі.
Положення ст. 6 Закону від 01.07.2004 року за №1961-IV наголошували, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до ст. 28 Закону від 01.07.2004 року за №1961-IV відшкодуванню підлягала шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, зокрема, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу підлягали відшкодуванню витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону від 01.07.2004 року за 1961-IV).
Відповідно до ст. 30 Закону від 01.07.2004 року за №1961-IV - транспортний засіб вважався фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважався економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважався знищеним, його власнику відшкодовувались різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно зі ст. 41 Закону від 01.07.2004 року за №1961-IV - МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих повинно було відшкодувати шкоду на умовах, визначених згаданим Законом, зокрема, в разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (або МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (ст. 35 Закону від 01.07.2004 року за №1961-IV).
У ст. 36 Закону від 01.07.2004 року за №1961-IV зазначено, що страховик (або МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Як встановлено судом зі змісту постанови від 11.04.2025 року у справі за №363/1566/25, ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього, що спричинило пошкодження транспортних засобів). Згідно вказаної постанови – 21.03.2025 року о 14 год. 35 хв. в м. Вишгороді по а/д Київ- Вишгород- Десна, 9 км, ОСОБА_3 керував автомобілем марки «Renault Megane», н/з НОМЕР_1 не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху та не впорався з керуванням і допустив зіткнення з автомобілем марки «Renault Zoe», н/з НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим ОСОБА_3 порушив п. 12.1 ПДР України та вчинив правопорушення за ст. 124 КУпАП.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 – автомобіль марки «Renault Zoe», н/з НОМЕР_2 , 2016 року випуску належить позивачу ОСОБА_1 .
Таким чином, ДТП сталась за участю двох транспортних засобів: автомобіля марки «Renault Megane», н/з НОМЕР_1 та автомобіля марки «Renault Zoe», н/з НОМЕР_2 .
Цивільно - правова відповідальність власника автомобіля марки «Renault Megane», н/з НОМЕР_1 на момент настання вказаної ДТП була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕП за №225752909.
У подальшому, після набрання законної сили постановою, якою установлена винуватість ОСОБА_3 у скоєнні ДТП, ОСОБА_1 звертався до ПАТ «СГ «ТАС» (приватне) із заявою від 07.04.2025 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. ПАТ «СГ «ТАС» було прийнято рішення про виплату позивачеві страхового відшкодування в розмірі 71 157,64 грн., що підтверджено наданими позивачем доказами. Враховуючи, що фактично витрачена сума коштів на ремонт автомобіля марки «Renault Zoe», н/з НОМЕР_2 , перевищує суму страхового відшкодування, позивач і звернувся до суду з цими вимогами до відповідача.
Згідно зі звітом суб`єкта оціночної діяльності від 09.04.2025 за №01-25/1945, наданим позивачем, вартість (розмір) відновлюваного ремонту транспортного засобу марки «Renault Zoe», н/з НОМЕР_2 становить – 127 408,98 грн., вартість матеріального збитку – 80 070,86 грн. 
Стаття 1192 ЦК України встановлює, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Поняття збитків визначено у ст. 22 ЦК України. Так, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. Такий висновок відповідає правовим позиціям, висловленим у постанові Верховного Суду від 30.10.2019 року у справі за №753/19288/14-ц, у постанові Верховного Суду від 02.06.2022 року у справі за №638/10072/19.
Як убачається зі звіту суб`єкта оціночної діяльності від 09.04.2025 року за №01-25/1945, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Renault Zoe», н/з НОМЕР_2 визначена у розмірі 127 408,98 грн. При цьому страхове відшкодування було здійснено у розмірі 71 157,64 грн. Таким чином, різниця між фактичною вартістю ремонту та здійсненою страховою виплатою становить 56 251,34 грн. Отже, саме ця сума є розміром матеріальних збитків, завданих позивачеві внаслідок пошкодження його автомобіля, та підлягає стягненню з відповідача.
Заявлені позивачем до відповідача позовні вимоги про компенсацію моральної шкоди на думку суду також підлягають повному задоволенню, з огляду на таке:
Так, зі змісту ст. 23 ЦК України слідує, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в тому числі і у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Частина 4 ст. 23 ЦК України зазначає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом, передбачено ч. 5 цієї статті.
Так, згідно ППВСУ за №4 від 31.03.1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - під маральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. 
Згідно вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.
Аналізуючи зазначені статті діючого законодавства, можливо прийти до висновку, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справа «Науменко проти України»).
В позовній заяві, в обґрунтування зазначеного розміру стягнення моральної шкоди, представник позивача вказував на те, що пошкодження власного майна негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань. 
Суд вважає, що позивач беззаперечно має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки судом встановлено її спричинення, внаслідок протиправних дій відповідача, що знайшла своє вираження у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, що призвели до пошкодження автомобіля позивача. Провина відповідача у порушенні ним ПДР України, що заподіяло позивачу матеріальні збитки, судом встановлена. При цьому, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, відповідно яким розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, що завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, випливає зі змісту ч. 3 цієї статті.
Як слідує з роз`яснюючих положень п. 9 ППВСУ за №4 від 31.03.1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. 
Таким чином, визначаючи розмір відшкодування позивачу відповідачем моральної шкоди, суд виходить з того, що слід керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності та розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб позивача, і не повинен призводити до його безпідставного збагачення, про що також зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі за №752/17832/14-ц від 15.12.2020 року. З урахуванням викладеного, суд вважає розумним та справедливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди – 5 000 грн.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу:
Згідно з ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України).
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
У постановах Верховного Суду від 0207.2020 року в справі за №362/3912/18 (провадження за №61-15005св19) та від 30.09.2020 року в справі за №201/14495/16-ц (провадження за №61-22962св19) викладено правовий висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява за №19336/04, п. 269).
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява за №58442/00, зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути не тільки доведений та документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується: договором про надання правової допомоги за №6/2025 від 28.05.2025 року, укладеного між адвокатом Пронякіним Є.В. та ОСОБА_1 ; додатковою угодою від 13.10.2025 року; детальним розрахунком робіт (наданих послуг) виконаних для надання правової допомоги по судовій справі за позовом ОСОБА_1 від 13.10.2025 року. 
Разом з цим, суд вважає завищеною оплату наданих послуг, оскільки заявлена позивачем сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. є неспівмірною зі складністю справи та виконаними роботами, часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги, їх обсягом та не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру у співвідношенні з предметом позову.
Справа розглядалась за правилами спрощеного провадження з викликом сторін, однак адвокат не приймав участі в судових засіданнях. Враховуючи принцип розумності та справедливості, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням співмірності виконаної адвокатом роботи, та заявленої суми до стягнення, складності справи.
При визначенні судом розміру витрат на професійну правничу допомогу судом враховується, що, представник позивача в судове засідання не прибував, спори вказаної категорії є поширеними та не мають особливої складності, розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а обсяг наданих адвокатом послуг фактично складається лише з складення позовної заяви.
Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, ціну позову, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з відповідача на користь позивача 4 000 грн. Саме така сума відповідає критеріям розумності, співмірності та ґрунтуються на вимогах закону.
Також на користь позивача, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 14, 274, 263-265, 273, 280, 281, 354 ЦПК України, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,-
ВИРІШИВ :
Позовну заяву ОСОБА_1 , що подана представником позивача – ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС», про стягнення моральної та матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в загальному розмірі 61 251 (шістдесят одну тисячу двісті п`ятдесят одну) грн. 34 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового спору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу у загальному розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», код ЄДРПОУ: 30115243, адреса: 03117, м. Київ, пр-т Берестейський, 65.

Головуюча суддя О.П. Дьоміна