Гребінківський районний суд Полтавської області 
___________________________________________________________________________________
  	Справа №: 528/573/25	

Провадження № 2/528/188/26

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
22 червня 2026 року   	м. Гребінка	

22 червня 2026 року Гребінківський районний суд Полтавської області у складі: головуючого - судді Татіщевої Я.В., секретар – Лободюк Є.М., розглянувши у приміщенні суду м.Гребінка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , треті особи: Відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Виконавчий комітет Гребінківської міської ради Полтавської області, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

в с т а н о в и в:

16 травня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Гребінківського районного суду Полтавської області з позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , треті особи: Відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Виконавчий комітет Гребінківської міської ради Полтавської області, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
В обґрунтування позову посилається на те, що з вересня місяця 2016 року по 19.02.2024 року позивач ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_3 разом як чоловік і дружина. Упродовж спільного проживання сторони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, робили спільні покупки, ремонти в квартирі та на дачі, відпочивали разом.
Вказує, що фактичним місцем їхнього проживання було її місце реєстрації. Всі його особисті речі до цього часу зберігаються у неї. ОСОБА_4 виховував її дочку ОСОБА_5 з 12 років. Він любив її як свою рідну дочку, за життя склав на її ім`я заповіт. 
Пояснює, що він ще з 2015 року брав участь у АТО, а після початку повномасштабного вторгнення став на захист України 08.03.2022 року. Під час проходження служби вона постійно його підтримувала, між ними були теплі стосунки, притаманні подружжю.
ОСОБА_6 постійно передавав кошти, які вона витрачала на оплату комунальних послуг, придбання одягу, їжі. Його фінансова допомога була для неї важливим джерелом для існування, бо її невеликої заробітної плати не вистачало на утримання дочки, яка навчалася, та на закупівлю всіх необхідних будівельних матеріалів на ремонти. Фактично вона перебувала на його утриманні. 
У лютому місяці 2025 року мати ОСОБА_4 отримала сповіщення про те, що ОСОБА_3 , виконуючи військовий обов`язок, загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 в бою за свободу і незалежність України поблизу населеного пункту Ласточкине Покровського району Донецької області. 
Після його смерті позивач звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_4 із питанням про отримання додаткової інформації щодо подальших дій, обставин, але відповіді не отримала, лише усно повідомили про те, що відсутні докази її проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю.
Тому, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів, у позивача виникла необхідність звернутися до Гребінківського районного суду із позовною заявою про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю без реєстрації шлюбних стосунків з вересня 2016 року по день смерті останнього, а саме по ІНФОРМАЦІЯ_3 , та факту перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , НОМЕР_1 , на утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 .

02.06.2025 року від представника відповідача Міністерства оборони України через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі. Посилаючись на Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ вказує, що відповідно до ст. 41 вказаного Закону, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі – Закон №2011-ХІІ), який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.
Статтею 16-1 Закону №2011-ХІІ (в редакції Закону на час виникнення спірних відносин, тобто дня загибелі військовослужбовця), визначено коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, зокрема: це батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).
Вказує, що до заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою мали місце фактичні шлюбні стосунки, позивачем не надано достатніх доказів щодо проживання її із померлим військовослужбовцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 
Крім того, просив витребувати від ІНФОРМАЦІЯ_7 інформацію про наявних осіб (членів родини), котрі мають право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ПКМ України № 168 від 28.02.2022 року (а.с. 44-49).

У судове засідання позивач та представник позивача адвокат Чумарний А.І. не з`явилися, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій позовні вимоги підтримали, просили задовольнити у повному обсязі. 
Відповідач ОСОБА_2 надала до суду заяву про визнання позову, в якій просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача Міністерства оборони України у додаткових поясненнях просив розгляд справи проводити без участі представника Міністерства оборони України. 
Представник третьої особи Відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності.
Представник третьої особи Виконавчого комітету Гребінківської міської ради Полтавської області у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності при вирішенні питання про задоволення позову покладається на розсуд суду.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи в межах наданих письмових доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

ОСОБА_3 був учасником бойових дій, про що свідчить посвідчення Міністерства оборони України НОМЕР_2 від 19.10.2015. (а.с.07 зворот).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , виконуючи військовий обов`язок, загинув в бою за свободу і незалежність України поблизу населеного пункту Ласточкине Покровського району Донецької області, про що свідчить лікарське свідоцтво про смерть № 1454 від 03.05.2024, видане відділом судово-медичної експертизи трупів № 1; свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , видане Переяславським відділом ДРАЦС у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис про смерть № 139 від 18.02.202, сповіщення сім`ї № 140 від 30.01.2025 року (а.с. 08-09).
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за життя склав заповіт, яким на випадок своєї смерті заповів належну йому земельну ділянку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка є дочкою позивача ОСОБА_1 (а.с. 11, 10 зворот).
Позивач ОСОБА_1 має у власності житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчать копії договорів купівлі-продажу НВХ №088718 та НВХ №088719 від 21.07.2016, зареєстрованих в реєстрі №329 та № 330 приватним нотаріусом Гребінківського районного нотаріального округу Іщенком І.М. (а.с.12,13).
До матеріалів справи долучено товарні чеки за 2018-2022 роки на підтвердження придбання будівельних матеріалів та фотографії виконаних ремонтних робіт (а.с. 14-15, 22-24).
Позивачем надано скриншоти текстових переписок з мобільного додатку, з яких вбачається наявність систематичного спілкування з абонентом «Сережа» у період січень-лютий 2024 року (а.с. 19-21).
З копії виписки за рахунком позивача НОМЕР_4 , який відкритий в АТ «СЕНСБАНК» на ім`я ОСОБА_1 за період з 21.10.2022-21.02.2025, вбачається, що на рахунок позивача перераховувалися грошові кошти у розмірі 25000,00 грн, 9950,00 грн., 10000,00 грн, 30000,00 грн (а.с.16-17).
Водночас, відповідно до довідки про доходи позивача ОСОБА_1 , яка працює медсестрою палатною у КНП «Гребінківська міська лікарня» Гребінківської міської ради Полтавської області, за період січень-грудень 2022 року їй виплачено заробітної плати у сумі 157 104,93 грн. (а.с.18).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Згідно із ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Про утворення особами сім`ї може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Про те, що законодавець визнає можливість створення сім`ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, свідчать положення ст. 74 СК України. Встановлення такого факту передбачено в судовому порядку (п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України).
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05.10.2022 у справі №686/15993/21, від 09.11.2022 у справі №753/10315/19, від 16.11.2022 у справі №199/3941/20.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких слідує, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства тощо.
Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі "Ельсхольц проти Німеччини" суд визначив, що "поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші "сімейні" de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом".
Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 №5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.
Отже, за вимогою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу предметом доказування є наявність обставин ведення сторонами спільного господарства, наявності в них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

З досліджених у судовому засіданні доказів суд встановив, що позивач ОСОБА_1 перебувала тривалий час у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_3 , з яким вони спільно проживали без реєстрації шлюбних стосунків з вересня 2016 року, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет та взаємні права й обов`язки, піклувались один про одного, виховували доньку позивача, вели спільне господарство. Зазначене свідчить про те, що між ними як жінкою та чоловіком склалися усталені відносини, які притаманні подружжю, та є підтвердженням факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
При цьому позиція представника відповідача - Міністерства оборони України з приводу того, що позивачем не надано достатніх доказів щодо проживання її із померлим військовослужбовцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, спростовується належними і допустимими доказами, долученими до матеріалів справи стороною позивача.
Враховуючи наведене вище, суд вважає, що матеріалами справи підтверджується факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю без реєстрації шлюбних стосунків з вересня 2016 року по день смерті останнього, а саме по ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому в цій частині позов підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги про встановлення факту перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
Частиною 2 указаної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.
Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Даний правовий висновок викладено в Постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, Постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц.
Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
Дана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17.
При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. № 5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення у судовому порядку факту перебування на утриманні. Така довідка оцінюється судом за правилами ст. 62 ЦПК України.
Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян російської федерації або республіки білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Відповідно до ст. 16-1 цього Закону право на призначення та отримання грошової допомоги мають: батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).
Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Надані позивачем та досліджені судом докази в їх сукупності не надають підстав для висновку про те, що позивач перебувавала на повному утриманні померлого ОСОБА_3 і надана ним фінансова допомога була для позивачки постійним і основним джерелом для існування, оскільки середньомісячні надходження грошових коштів позивача (заробітна плата) є вищими за прожитковий мінімум для осіб працездатного віку у відповідні роки. Вказані обставини свідчать про наявність постійного джерела матеріального забезпечення, а саме заробітної плати позивача, тобто допомога померлого не була єдиним джерелом доходів позивача, що унеможливлює визнання повного утримання з боку загиблого. Сама по собі фінансова допомога загиблого не підтверджує існування фактичних правовідносин щодо повного утримання, коли встановлені важливі обставини, що свідчать про протилежне.
Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.
Оскільки в суді не був доведений факт знаходження позивача ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_3 , тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, слід задовольнити частково.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , треті особи: Відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Виконавчий комітет Гребінківської міської ради Полтавської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення – задовольнити частково.
Встановити юридичний факт, а саме факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю без реєстрації шлюбних стосунків з вересня 2016 року по день смерті останнього, а саме по ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення виготовлено 02.07.2026 року.

Суддя  	Я. В. Татіщева