ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

25 травня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 732/1319/25
Головуючий у першій інстанції – Бойко А. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/723/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Мамонової О. Є.,
суддів Висоцької Н. В., Шитченко Н. В.,

учасники справи:
позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС»,
відповідачі Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_1 ,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 10 грудня 2025 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП в порядку регресу,-

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі – ПрАТ «СК «АРКС») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі – ПАТ «НАСК «Оранта»), в якому просило стягнути з ОСОБА_1 та ПАТ «НАСК «Оранта» на його користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 10 019,52 грн та 3 422,40 грн судового збору.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03.02.2022 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Opel, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та транспортного засобу Volvo, реєстраційний номер НОМЕР_2 (потерпілої сторони). Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Постановою суду від 25.05.2022 у справі №752/4275/22 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
03.12.2021 між ПрАТ «СК «АРКС» та потерпілою стороною було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу Volvo, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Позивачем виплачено страхове відшкодування потерпілому за цим договором в сумі 10 019,52 грн.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» за полісом №АТ.151069, у зв`язку з чим, 01.08.2023 позивач звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою на виплату страхового відшкодування. Однак останній відмовив йому у здійсненні відшкодування з огляду на пропущення річного строку звернення із відповідною заявою. 
Позивач зазначав, що оскільки право потерпілої особи на відшкодування шкоди не може бути обмежено, то у відповідачів існує зобов`язання відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику останнього. 

Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 10.12.2025 у задоволенні позову ПрАТ «СК «АРКС» до ОСОБА_1 , ПАТ «НАСК «Оранта» про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «АРКС» просить рішення районного суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.
Позивач зазначає, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі, оскільки суперечить нормі ст. 257 ЦК України щодо загальних строків захисту порушеного права.
Наголошує, що строк на подачу заяви про виплату страхового відшкодування не являється строком позовної давності, тому суд повинен розглядати позовні вимоги і дати оцінку правовідносинам між сторонами.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «НАСК «Оранта» просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, застосувати строки позовної давності та закрити провадження у справі в частині заявлених вимог до ПАТ «НАСК «Оранта» у зв`язку із пропуском строків давності, відсутності предмету спору та порушення правил підсудності.
ПАТ «НАСК «Оранта» зазначає, що з часу відкриття провадження у справі та звернення до суду із цим позовом до НАСК «Оранта» минув як загальний строк позовної давності 3 роки так і спеціальний, визначений ЗУ «ОСЦПВВНТЗ».
Указує, що ні винуватець ДТП, ні ПАТ «НАСК «Оранта» не давали позивачу згоду на визначення розміру шкоди в спрощеному порядку без проведення звіту, висновку, дослідження спеціаліста автотоварознавця. В матеріалах справи є акт огляду пошкодженого ТЗ і калькуляція, які не є належними доказами завданого збитку в розрізі Методики товарознавчої експертизи.
Наголошує, що позивач не реалізував своє право на отримання страхового відшкодування за рахунок ПАТ «НАСК «Оранта», і втратив його. Те ж саме і до винуватця ДТП, в нього на час ДТП був чинний поліс страхування, і його автомобіль був забезпечений. Тож, вважає, що стягувати з винуватця ДТП, грошові кошти можна лише на підставі ст. 1194 ЦК України, і лише ту різницю яка не компенсується за рахунок страхової компанії.
Уважає, що позивач із вимогами до ПАТ «НАСК «Оранта» повинен звертатися за підсудністю до Господарського суду м. Києва, отож з цієї підстави провадження в частині заявлено позову до НАСК «Оранта» повинно бути закрито.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПрАТ «СК «АРКС» суд першої інстанції виходив з того, що:
- покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_1 заявленого страхового відшкодування в порядку регресу;
- позивач не посилається у позові на те, що неподання заяви про страхове відшкодування до ПАТ «НАСК «Оранта» впродовж одного року (шкода заподіяна майну потерпілого) з моменту скоєння ДТП, було обумовлене обставинами, які не залежали від дій позивача, та ним було здійснено розумних, необхідних та достатніх заходів щодо такого відшкодування і відповідно доказів підтвердження таких обставин суду позивач не надав, таким чином відсутні підстави для стягнення з відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» на користь позивача суми страхового відшкодування.
Однак таких висновків суд першої інстанції дійшов із порушенням норм процесуального права з огляду на наступне.

Судом у справі встановлено, що 03.02.2022 о 11 год. 35 хв., водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Опель», реєстраційного номера НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Столичне шосе в напрямку вул. Заболотного, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення автомобілем «Вольво», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження транспортного засобу, тобто вчинив дії, якими порушив вимоги п.п. 2.3б), 13.1, ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.05.2022 (справа №752/4275/22) визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження по справі відносно ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП – закрито в зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 11-12).
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником автомобіля Volvo ХС60, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 (а.с. 16-17).
На момент ДТП майнові інтереси, пов`язані із володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем Volvo ХС60, реєстраційний номер НОМЕР_2 , були застраховані за договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №ar130293Га1ко від 03.12.2021, укладеним між ПрАТ «СК «АРКС» та ОСОБА_2 на строк з 04.12.2021 до 03.12.2022 (а.с. 24-39). 
Згідно полісу серії АТ №000151069, що діяв на 03.02.2022, транспортний засіб Opel Vivaro, державний номер ТЗ НОМЕР_1 , яким керував відповідач ОСОБА_1 під час ДТП, застраховано у ПАТ «НАСК «Оранта» (а.с. 13).
03.02.2022 водій транспортного засобу «Volvo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 звернулася до ПрАТ «СК «АРКС» із заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу (а.с. 14-15).
04.04.2023 представником AutoGuard Assistance складено акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість), де зафіксовані механічні пошкодження автомобіля «Volvo ХС60», реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 43-49).
Згідно з ремонтною калькуляцією №1.003.22.0 від 17.05.2023, рахунком-фактурою №14/1 від 11.05.2023, страховим актом № ARX3664222 від 17.05.2023 та розрахунку страхового відшкодування загальна сума страхового відшкодування складає 10 019,52 грн (а.с. 50- 57).
Відповідно до платіжного доручення від 18.05.2023 №973467 ПрАТ «СК «АРКС» перераховано на банківський рахунок ФОП ОСОБА_3 суму страхового відшкодування згідно акту № ARX3664222, ОСОБА_2 , у розмірі 10019,52 грн (а.с. 58).
01.08.2023 ПрАТ «СК «АРКС» звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою (претензією) про виплату страхового відшкодування, просило перерахувати 10 019, 52 грн на його банківські реквізити (а.с. 59-60).
Листом від 14.08.2023 за вих. №09-02-20/6002 ПАТ «НАСК «Оранта» відмовило у виплаті страхового відшкодування АТ «СК «АРКС» у зв`язку із відсутністю правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування із посиланням на ст. 37.1, 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зазначивши, що ДТП сталася 03.02.2022, а з письмовою заявою про страхове відшкодування заявник звернувся 01.08.2023 (а.с. 61).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав для виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до положень ст. 979 ЦК України, законом може бути встановлено обов`язок фізичної або юридичної особи укласти договір страхування (обов`язкове страхування). Вимоги щодо укладення договорів страхування за окремими класами страхування/категоріями страхових ризиків для врегулювання правовідносин, за якими вимагається обов`язкова наявність договору, можуть бути визначені законодавством.
Згідно із ст. 980 ЦК України предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну.
За змістом статті 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства (ст. 999 ЦК України).
Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Приписами ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Щодо вимог ПрАТ «СК «АРКС» до ПАТ «НАСК «Оранта» 

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Відповідно до частини першої статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. У статтях 25, 26 цього ж Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.
Згідно з частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та ФОП, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.
Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, Господарським кодексом України (далі - ГК України), іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Предметом спору у даній справі є відшкодування шкоди в порядку регресу. Спір виник між двома юридичними особами – ПрАТ «СК «АРКС» та ПАТ «НАСК «Оранта».
Якщо страховик потерпілого, якому він виплатив страхове відшкодування, звертається з позовом до страховика особи, винної у настанні страхового випадку, про стягнення з нього суми виплаченого потерпілому страхового відшкодування у межах передбаченого укладеним з винною особою договором ліміту відповідальності страховика за завдану майну шкоду, такий спір має розглядатися за правилами господарського судочинства. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.09.2018 у справі №569/96/17.
З урахуванням встановлених обставин апеляційний суд дійшов висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами в цій справі, а саме між ПрАТ «СК «АРКС» до ПАТ «НАСК «Оранта» щодо стягнення виплаченого страхового відшкодування, є господарсько-правовими, оскільки спір виник між юридичними особами.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Норма статті 255 ЦПК України є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 частини першої статті 255 ЦПК України, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі.
Ураховуючи вищевикладене, відповідно до приписів ч. 1 ст. 377 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ПрАТ «СК «АРКС» до ПАТ «НАСК «Оранта» про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП в порядку регресу підлягає скасуванню із закриттям провадження з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Щодо вимог ПрАТ «СК «АРКС» до ОСОБА_1 . 

За змістом статті 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.
Відповідно до пунктів 9.1, 9.4 статті 9 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чинного на час вчинення ДТП, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.
Згідно із п. 22.1 ст. 22 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чинного на час вчинення ДТП, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чинного на момент вчинення ДТП, встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Різниця між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу, оплачується винуватцем дорожньо-транспортної пригоди. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові по справі №755/7666/19 від 15.10.2020.
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц.
Аналогічні висновки зроблені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2018 у справі № 569/96/17, від 03.10.2018 у справі №760/15471/15-ц, від 27.03.2019 у справі № 752/16797/14-ц, від 14.12.2021 у справі № 147/66/17, від 22.02.2022 у справі № 201/16373/16-ц, від 14.06.2023 у справі № 125/1216/20.

У справі, що переглядається, позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування наземного транспорту № ar130293Га1ко від 03.12.2021, відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.
Однак, звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 є передчасним, так як відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
З огляду на вищевикладене, право на звернення ПрАТ «СК «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу виникне лише за умови, що розмір завданої шкоди перевищить ліміт відповідальності ПАТ «НАСК «Оранта».
Ураховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, апеляційна скарга ПрАТ «СК «АРКС» підлягає частковому задоволенню, а рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 10.12.2025 - скасуванню із закриттям провадження у справі в частині вирішення позовних вимог ПрАТ «СК «АРКС» до ПАТ «НАСК «Оранта» про відшкодування шкоди в порядку регресу та ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ПрАТ «СК «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Керуючись ст. 367, 374, п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ч. 1 ст. 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «АРКС» – задовольнити частково.
Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 10 грудня 2025 року – скасувати.
Провадження у справі за позовними вимогами Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди в порядку регресу – закрити.
Роз`яснити Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «АРКС», що розгляд вказаних вимог віднесено до господарської юрисдикції.
У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча О.Є. Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

Н.В. Шитченко