Справа № 487/1912/25 
Провадження № 2/487/172/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2026 року місто Миколаїв 

Справа №487/1912/25
Провадження №2/487/172/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2026 року        місто Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: судді Темнікової А.О., за участю секретаря судового засідання Демиденко Н.В., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Шевченка А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві матеріали по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про скасування нарахованої заборгованості за кредитним договором та стягнення безпідставно отриманих коштів,
УСТАНОВИВ:
27.03.2025 позивач ОСОБА_2 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про скасування нарахованої заборгованості за кредитним договором та стягнення безпідставно отриманих коштів, в якому просив скасувати нараховану АТ КБ «ПриватБанк» за період з 05.04.2022 року по належному ОСОБА_2 картковому рахунку № НОМЕР_1 за договором отримання банківських послуг від 21.03.2019 року заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості по тілу кредиту та заборгованості по відсотках за користування кредитом; стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 110 600,44 гривень та зарахувати їх на належну ОСОБА_2 картку. 
Свою позицію позивач обґрунтував тим, що 21.03.2019 року між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено Договір про надання банківських послуг, відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, отримано Преміальну кредитну картку Платинум № НОМЕР_1 з кредитним лімітом до 100 000,00 гривень, та банківську картку № НОМЕР_2 . В період з 28.03.2019 року по 04.04.2022 року Позивач використовував кредитні кошти, повертав кредит та виплачував відсотки. В березні-квітні 2022 року російські війська наблизились до міста Миколаєва в зв`язку із чим Позивач вступив у територіальну оборону, утримуючі оборону міста. 04.04.2022 року на мобільний телефон Позивача зателефонував чоловік, представився співробітником компанії «Київстар» та повідомив що у нього вдома пошкоджено інтернет-дроти та для відновлення інтернету необхідно продиктувати код, який буде надіслано на його мобільний телефон. Після отримання смс-коду «3875» розмова закінчилась, а мобільний зв`язок взагалі зник. З 04.04.2022 року по 05.04.2022 року упродовж доби мобільні телефони у передмісті Миколаєва не працювали в зв`язку з активними військовими діями. Увечері 05.04.2022 року зв`язок відновився, але особисто у Позивача зв`язок, в т.ч. інтернет, не працював. З іншого телефону Позивач зателефонував на гарячію лінію Відповідача для блокування карток. 06.04.2022 року Позивачу зателефонував персональний консультант від Відповідача та повідомила, що з кредитної карти № НОМЕР_1 були списані кредитні грошові кошти у сумі 99 545,44 гривень та з банківської картки № НОМЕР_2 особисті грошові кошти Позивача у сумі 11055,00 гривень. Позивачем надано указівку персональному консультанту від банку про зупинення будь-яких подальших безпідставних переказів або списання з його карток коштів. 06.04.2022 року Позивач звернувся до відділення поліції №1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області із заявою про те, що 04.04.2022 року приблизно о 14:23 годині невстановлена особа шахрайським шляхом отримала доступ до банківських карток Позивача. 07.04.2022 року сектором дізнання ВП №1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області порушено кримінальне провадження, внесені відомості до ЄРДР за №12022153020000134 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Досудове розслідування триває. Відповідачу було надано: копію талону про реєстрацію звернення із заявою до відділення поліції №1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області; копію витягу з ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження за № 12022153020000134 за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України; копію довідки слідчого органу; повідомлення слідчого органу про факт відкриття та реєстрацію в ЄРДР кримінального провадження за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України, визнання Відповідача потерпілою особою, отримання тимчасового доступу до документів, призупинення нарахування за кредитним договором відсотків, до вирішення справи у суді. З матеріалів кримінального провадження вбачається що грошові кошти Позивача, які знаходились на картках Позивача, були перераховані на картковий рахунок № НОМЕР_3 невідомої на той час особи. 14.04.2023 року Позивачем отримано від Відповідача письмове повідомлення про сплату тіла кредиту та відсотків за користування на суму залишку заборгованості за кредитом у розмірі 119682,25 гривень. У липні 2023 року Відповідачем було подано до Заводського районного суду міста Миколаєва позовну заяву про стягнення з Позивача заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг у сумі 99545,44 гривень заборгованості за кредитом та 20136,81 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом (справа №487/6024/23, рішення по справі, на час подання цього позову, не ухвалено). Позивач вважає, що з вини працівників банку його банківський рахунок належним чином не було заблоковано, що сприяло невстановленим особам провести транзакції з викрадення грошових коштів. Враховуючи ж відсутність обставин, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, правильним є висновок про несанкціоноване списання грошових коштів з рахунків Позивача, у зв`язку із чим, вони підлягають поверненню. Позивач вважає, що банк покладені на нього обов`язки не виконав, чим порушив майнові права Позивача. З огляду на те, що 05.04.2022 року, з кредитної картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 здійснені перекази грошових коштів у сумі 99545,44 гртвень на іншу картку, Позивач вважає нарахування заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості по тілу кредиту та заборгованості по відсотках за користування кредитом, неправомірними та такими що підлягають скасуванню. Всього здійснено переказів на суму 110600,44 гривень.
Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 28.03.2025 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 
11.04.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого АТ КБ «ПриватБанк» не визнає позовні вимоги в повному обсязі, оскільки Позивач не надав доказів того, що саме дії банку призвели до того, що третя особа змогла скористатися особовими даними позивача. Також, Позивачем не надано доказів про обставини які вказують на невірне виконання Відповідачем своєї функції як банка-емітента по проведенню операцій за карт-рахунками Позивача. АТ КБ «ПриватБанк» уклав договір з Позивачем у відповідності до діючого законодавства України та провів автентифікацію та авторизацію спірних операцій за карт-рахунками Позивача, доказів зворотного Позивачем не надано. 05.04.2018 року ОСОБА_2 уклав з Банком Договір про надання банківських послуг шляхом підписання Анкети-Заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Договір в подальшому доповнювався заявами та анкетами ОСОБА_2 (від 21.03.2019 року, від 20.05.2020 року, від 01.11.2020 року) з актуалізованими умовами та анкетними даними клієнта. В заявах зазначається, що ОСОБА_2 діє на підставі власного волевиявлення, згідно зі статтею 634 ЦК України, підписанням цієї Заяви приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Умови та Правила), що розміщені в офіційному сайті Банка в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua /. На підставі вказаних Анкети-Заяви від 05.04.2018 року ОСОБА_2 відкрито карт-рахунок. Для користування цим карт-рахунком Позивачу видані картки тип: Mastercard НОМЕР_11; НОМЕР_12; Platinum: № НОМЕР_13. Таким чином на цей час Договір про надання банківських послуг між ОСОБА_2 та Банком складається з: анкети-заяви від 05.04.2018 року. Це перша заява, якою клієнт приєднався до Договору про надання банківських послуг. Заява підписана власноруч ОСОБА_2 . Позивачу була оформлена картка НОМЕР_15; анкети-заяви від 21.03.2019 року Заява підписана власноруч ОСОБА_2 . Позивачу була оформлена картка НОМЕР_12; заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 20.05.2020 року Заява підписана власноруч ОСОБА_2 . Позивачу була оформлена картка НОМЕР_13. В Заяві від 20.05.2020 року зазначені істотні умови договору «Кредитні картки», в тому числі: основні умови кредитування (п.1.2), інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача (п. 1.3), порядок підтвердження платежів - угода про використання простого електронного підпису (п. 3) та порядок повернення кредиту (п.1.4); анкети-заяви від 01.11.2020 року. Заява підписана власноруч ОСОБА_2 . В анкеті-заяві: визначається фінансовий телефон ОСОБА_2 : НОМЕР_4 (3 сторінка Анкети-заяви, розділ «Угода про використання простого електронного підпису»). ОСОБА_2 надає згоду про укладання угод та ініціювання платежів за допомогою простого електронного підпису в тому числі за допомогою свого фінансового телефону: «При здійсненні будь-якої операцій та правочинів між Сторонами за допомогою ОТР- паролю як простого електронного підпису Сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу Клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження Клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту Банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому Банком ОТП-паролю на фінансовий номер телефону Клієнта, яким є НОМЕР_4 ». Таким чином відповідно до ч. 3 ст. 42 ЗУ «Про платіжні послуги» між ОСОБА_2 та Банком був визначений порядок надання згоди на виконання платіжних операцій. Станом на час першого спірного платежу 01:31 год 05.04.2022 року карт-рахунку ОСОБА_3 , картка № НОМЕР_1 , баланс заборгованості складав: 10419,73 гривень. 05.04.2022 року через платіжний застосунок Система Приват24 (п. 62, ч. 1, ст. 1 Закону «Про платіжні послуги») ОСОБА_2 в період часу з 01:31 по 01:52 було виконано платіжні операції, за якими були списані грошові кошти з карт-рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 на загальну суму 89337,57 гривень (1004,70+1916,94+25114,95+25217,46+18451,80+17631,72) на картку АТ «Райффайзен Банк» № НОМЕР_5 . 05.04.2022 року всі платежі з карток позивача були виконані через Систему Приват24 ОСОБА_2 . Вхід до Системи Приват24 Позивача виконувався з використанням інформації ОСОБА_2 , яку він не повинен розголошувати. Вхід виконувався з використанням фінансового номеру телефону Позивача: НОМЕР_4 , для доступу в Систему Приват24 введено правильний логін (фінансовий номер телефону: НОМЕР_4 ) і пароль (створений ОСОБА_2 , який позивач не має права розголошувати). Вхід було виконано у 00:52 05.04.2022 за допомогою підтвердження входу на фінансовому номері телефону Позивача: НОМЕР_4 . При цьому вхід супроводжувався зміною паролю входу до Приват24 ОСОБА_2 . Пароль входу до Приват24 Позивача був змінений 2022-04-05 00:52:29 за допомогою введення ПІН-коду картки: НОМЕР_2 , яку знав тільки власник картки ОСОБА_2 та не повинен розголошувати. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення - банк. Отже, оскільки повідомлення від ОСОБА_2 надійшло після переведення коштів, то саме позивач несе відповідальність за їх зняття. Враховуючи викладене відповідач вважає, що позивачем не надано будь-яких доказів, що спірні операції були проведені третьою особою; всі спірні операції супроводжувались авторизацією (вхід до Приват24 за допомогою ПІН-коду від картки Позивача та узгодження операцій через фінансовий телефон - введення ОТП-паролю); всі спірні операції були виконані, до моменту звернення Клієнта в Банк та блокування Платіжної картки; позивач зазначає у Позові про факт розголошення ОТП-паролю (СМС коду) який надійшов йому на фінансовий телефон перед проведенням спірних платежів, що вказує на розголошення третім особам інформації необхідної для проведення платежів по карт-рахунку Позивача. Також, відповідач зазначив, що Банк діяв у відповідності з вимогами діючого законодавства України при укладенні Договору про надання банківських послуг між Позивачем та Відповідачем і проведенні платіжних операцій по карт-рахунку Позивача, тому відсутні підстави задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк». Крім того, представник відповідача щодо звернення Позичальника до Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області вказав на те, що наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину щодо особи до винесення вироку, яким такі обставини будуть встановлені. 
28.05.2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач наголошує на тому, що крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на поточному рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Вважає, що зазначені у позові норми є спеціальними для спірних правовідносин, а користувач (Позивач) не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. На підставі наведеного вважає свої вимоги законними та такими, що підлягають задоволенню.
В подальшому позивачем було надано до суду заяву про зменшення позовних вимог від 25.07.2025 року, яка мотивована тим, що за позовом з АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та процентів за кредитним договором від 21.03.2019 року, рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 8 квітня 2025 року було стягнуто з позивача на користь банку 99545,44 гривень, а у стягненні заборгованості за простроченими відсотками у сумі 20136,81 гривень відмовлено. В подальшому за апеляційною скаргою ОСОБА_2 постановою Миколаївського апеляційного суду від 16.07.2025 року рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 8 квітня 2025 року було змінено та зменшено розмір заборгованості ОСОБА_2 , яка підлягає стягненню на користь АТ КБ «ПриватБанк» з 99545,44 гривень до 10419,73 гривень. Враховуючи викладене та беручи до уваги, що спір щодо стягнення кредитних коштів вже вирішено у іншій справі, позивач вважав необхідним зменшити розмір позовних вимог у даній справ та просить стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 безпідставно списані з банківської карти № НОМЕР_2 особисті кошти ОСОБА_2 в розмірі 11055 гривень, судовий збір у розмірі 2422,40 гривень та витати на оплату послуг адвоката у розмірі 20000 гривень.
29.09.2025 року до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача щодо заяви про зміну позовних вимог, у відповідності до яких відповідач вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду із заявою про зміну предмету позову, оскільки 28.03.2025 року ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про скасування нарахованої заборгованості за кредитним договором та стягнення безпідставно отриманих коштів. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 29.05.2025 року проведено судове засідання по справі. 25.07.2025 року до суду через систему Електронний суд надіслано заяву Позивача про зміну предмету позову. Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. 
06.01.2026 року від представника відповідача до суду надійшли додаткові пояснення щодо повідомлення ПрАТ «Київстар» від 04.12.2025 року №17464/з/КТ. У позовній заяві ОСОБА_2 вказує, що він розголосив пароль, який надійшов йому в SMS на його телефон НОМЕР_6 - третій особі, що є порушенням умов договору з Банком і порушенням вимог Закону «Про платіжні послуги». В позовній заяві зазначено, що 04.04.2022року на мобільний телефон Позивача подзвонив чоловік та представився робітником компанії «Київстар», та повідомив, що у нього вдома пошкоджено інтернет-дроти, та для відновлення інтернету, необхідно продиктувати код, який буде надіслано на його мобільний телефон. Після отримання смс - коду «3875» розмова закінчилась а мобільний зв`язок взагалі зник. Таким чином, ОСОБА_2 передав третій особі пароль з SMS, який надійшов йому на фінансовий номер телефону від ПрАТ «Київстар», сприяв перенесенню його Фінансового номеру телефону НОМЕР_6 з пластикової SIM-картки, якою він користувався у Миколаївській області на eSIM (електронна SIM-картка), користування якою було зафіксовано у місті Кривий Ріг. Вказані дії Позивача сприяли здійсненню спірних платіжних операцій 05.04.2022 року. Інформація надана оператором мобільного зв`язку ПрАТ "Київстар" підтверджує проведення Банком ідентифікації платіжного засобу - за SMS відправленому на Фінансовий номер телефону ОСОБА_2 ( НОМЕР_6 ). Відповідно до інформації від ПрАТ "Київстар" на Фінансовий номер телефону: НОМЕР_4 (платіжний пристрій/інструмент ОСОБА_2 ) надходили sms повідомлення для здійснення платіжних операцій 05.04.2022 року. 05.04.2022 01:53:28 з PrivatBank на телефонний номер: НОМЕР_4 - Вхідне SMS. Відповідно до виписки по картрахунку Позивача картка № НОМЕР_2 було виконано наступну платіжну операцію: 05.04.2022 01:53 - 11000 гривень (з комісією 11055,00) на картку АТ «Райффайзен Банк» № НОМЕР_5 . Тобто, надіслану Банком на Фінансовий номер телефону ОСОБА_2 SMS ( 05.04.2022 01:53) було використано для ідентифікації його та його платіжного пристрою при здійсненні платіжної операції. Вказаний порядок надання згоди на виконання платіжної операції визначено у Договорі між Позивачем та Відповідачем, відповідно до ч. 3 ст. 42 ЗУ "Про платіжні послуги". Так, відповідно до Анкети-Заяви клієнта-фізичної особи про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 23.12.2020 року (3 сторінка "Умова про використання простого електронного підпису") та Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 23.12.2020 року (п.3 сторінка 8 та 9): "...При здійсненні будь-якої операцій та правочинів між Сторонами за допомогою ОТР-паролю як простого електронного підпису Сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу Клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження Клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту Банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому Банком ОТП- паролю на фінансовий номер телефону Клієнта.». 09.12.2025 року та 25.07.2025 року представником Позивача надано до суду Постанову Миколаївського апеляційного суду від 16.07.2025 року по справі №487/6024/23, в якій дана правова оцінка та яку Позивач просив залучити до справи № 487/1912/25. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 16.07.2025 року по справі №487/6024/23 змінено рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 квітня 2025 року, зменшено розмір заборгованості ОСОБА_2 перед Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» по кредитному договору від 21.03.2019 року (кредитна картка № НОМЕР_1 ) з 99 545,44 грн до 10 419,73 гривень Постановою Миколаївського апеляційного суду від 16.07.2025 року по справі №487/6024/23 встановлені обставини здійснення 05.04.2022 року платіжних операцій за картками ОСОБА_2 НОМЕР_13 (кредитна картка) та НОМЕР_14 (дебітова картка) а саме встановлено факт передачі ОСОБА_2 третій особі коду-паролю, який надійшов йому в СМС на його Фінансовий номер телефону (+ НОМЕР_4). Саме після цього Позивач втратив доступ до свого Фінансового номеру телефону та відповідно до свого платіжного застосунку - Системи Приват24. Після втрати платіжного інструменту за карт рахунками Позивача були ініційовані платіжні операції. Правова оцінка колегії Миколаївського апеляційного суду, яка розглядала справу №487/6024/23, полягає в тому, що ОСОБА_2 не розголошував інформацію про персональні дані третім особам. При цьому, як вказано вище, колегія суду встановлює факт розголошення інформації наданої третій особі з фінансового номеру телефону ОСОБА_2 перед здійсненням платіжних операцій за його карт-рахунками: "...на телефон відповідача надійшло повідомлення з ПрАТ «Київстар» з код-паролем, яке він повідомив чоловіку, який телефонував. Докази того, що цей пароль надійшов ОСОБА_2 від АТ КБ «ПриватБанк» через СМС повідомлення або Приват24, що дозволяло відповідачу піддати сумніву телефонну розмову, відсутні." АТ КБ "ПриватБанк" вважає, що помилковість правової оцінки колегії Миколаївського апеляційного суду, яка розглядала справу №487/6024/23, виникла внаслідок відсутності в матеріалах справи №487/6024/23 інформації від ПрАТ "Київстар" від 04.12.2025 року №17464/з/КТ за якою зазначається, що 05.04.2022 року о 00 год. 16 хв., тобто перед здійсненням платіжних операцій за карт-рахунками ОСОБА_2 , відбулось перенесення Фінансового номеру телефону НОМЕР_6 з пластикової SIM-картки (телефону який обслуговувався в Миколаївській області) на eSIM (електронну SIM-картку телефону який обслуговувався в місті Кривий Ріг) перенесення номеру було здійснено через додаток «Мій Київстар» з підтвердженням по SMS на телефонний номер НОМЕР_6 . Таким чином, дії ОСОБА_2 , щодо передачі третім особам SMS пароля від ПрАТ "Київстар", призвели до втрати його платіжного інструменту (Фінансового номеру телефону) та в подальшому до здійснення спірний платіжних операцій за його карт-рахунками. Щодо преюдиціального значення постанови Миколаївського апеляційного суду від 16.07.2025 року по справі №487/6024/23, то відповідно до частини 7 статті 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язком суду. Аналіз частин 4, 7 статті 82 ЦПК України свідчить, що преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійснених іншим судом. В зв`язку з цим преюдиціальне значення постанови Миколаївського апеляційного суду від 16.07.2025 року по справі №487/6024/23 полягає у встановленні факту передачі ОСОБА_2 третій особі СМС повідомлення від ПрАТ "Київстар", що призвело до втрати Позивачем платіжного інструменту (Фінансового номеру телефону). Відповідно до висновків Верховного Суду викладених у постанові від 24 вересня 2025 року м. Київ справа № 184/1539/24 провадження № 61-5070св25 встановлення точного часу повідомлення банку клієнтом (користувачем) про втрату фінансового номеру телефону, при підозрі доступу третіх осіб до фінансового номеру телефону та інших неправомірних дій таких осіб, має вирішальне значення при визначенні того, за проведення яких операцій несе відповідальність клієнт, оскільки до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. В даному випадку очевидна бездіяльність ОСОБА_2 - відсутність дій по блокуванню свого Фінансового номеру телефону в ПрАТ "Київстар" або заміна свого Фінансового номеру телефону в Банку. В позовній заяві ОСОБА_2 зазначає, що звернувся до Банку лише увечері 05.04.2022 року, тобто після проведення спірних операцій по карт-рахункам, які відбулись 05.04.2022 в період часу з 01:31 по 01:53. В позовній заяві зазначено, що у вечорі 05.04.2022р . зв`язок відновився, але особисто у Позивача зв`язок, в т.ч. інтернет, не працював. З іншого телефону Позивач зателефонував на гарячу лінію Відповідача для блокування карток. Таким чином, інформація від ПрАТ "Київстар" підтверджує той факт, що дії ОСОБА_2 сприяли втраті інформації (фінансового номеру телефону), яка дала можливість виконати платіжні операції за його карт-рахунком.
Представник позивача у судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Після надання особистих пояснень поридав заяву про розгляд справи за відсутністю позивача та його представника. 
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, надавши пояснення, аналогічні змісту відзиву та письмових пояснень, долучених до справи. 
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України).
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 264 ЦПК України).
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приймаючи рішення у справі, виходить з наступного. 
Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень, тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)).
Отже, з урахуванням заяви позивача від 25.07.2025року про зменшення позовних вимог, предметом позову у даній справі є безпідставне списання з банківської картки позивача № НОМЕР_2 особистих грошових коштів у сумі 11055,00 гривень та стягнення їх з відповідача на його користь. Посилання відповідача, викладені в додаткових поясненнях від 29.09.2025року про те, що позивач пропустив строк звернення до суду із заявою про зміну предмету позову є безпідставними, оскільки зміст заяви про зменшення позовних вимог свідчить не про зміну раніше визначеного позивачем предмету позову, а про зменшення розміру раніше заявлених ним в установленому законом порядку позовних вимог.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Частинами 1, 2 ст. 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно ч. 1ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного Банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
За положеннями ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За приписами ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Згідно з частиною третьою цієї статті, Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.
Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.
Згідно ч. 1 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.
Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
За приписами ч. 3 ст. 1092 ЦК України ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.
На час виникнення спірних правовідносин діяло Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затверджене постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, оскільки вона втратила чинність тільки на підставі Постанови Національного банку № 164 від 29.07.2022року, яка набрала чинності з дня введення в дію Закону України «Про платіжні послуги», який в свою чергу набрав чинності 01.08.2021року, але був введений в дію 01.08.2022року.Тобто до 01 серпня 2022року діяв Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затверджене постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705.
Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначаються загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.
Згідно ст. 1 зазначеного Закону платіжна картка це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.
Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 цього Закону порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.
Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.
Згідно п. 33.3 ст. 33 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну банку або іншій установі - учаснику платіжної системи, що його обслуговують, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і проведенням незаконних операцій з компонентами платіжних систем (платіжні інструменти, обладнання, програмне забезпечення тощо). При цьому банк або інша установа - учасник платіжної системи, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за проведення переказу. 
Згідно з пунктом 2 розділу VI положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705, в редакції на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.
Відповідно до пункту 3 розділу VI вказаного Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.
Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.
Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).
Пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.  
Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.
Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 22 листопада 2022року у справі № 591/7648/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 та інших.
Так, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі №552/2819/16-ц вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що ОСОБА_3 втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Про результати службового розслідування за вказаним фактом ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано відповіді. Суд касаційної інстанції враховує, що судами першої та апеляційної інстанцій встановлено факт звернення відповідача до банку про скасування спірної транзакції, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту її звернення з вимогою про скасування цієї транзакції. Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом взято до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним обґрунтуванні під час судового розгляду справи. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».
Аналогічний висновок наведений також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі №537/3312/16-ц.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі №127/23496/15-ц зазначено, що «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 та від 11 березня 2015 року №6-16цс15».
Аналогічний висновок наведений також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі №691/699/16-ц.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року в справі №766/19614/18 (провадження №61-19350св19) вказано, що «суди попередніх інстанцій вважали недоведеним те, що ОСОБА_1 ініціював збільшення кредитного ліміту за своїм картковим рахунком, здійснював спірні грошові перекази, а також що про ці операції його було повідомлено у момент їх вчинення. Встановивши такі обставини та врахувавши відсутність доказів того, що ОСОБА_1 своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про зупинення нарахування процентів та штрафних санкцій ОСОБА_1 по кредитній картці № НОМЕР_1 на розмір заборгованості 31712 гривень, яка виникла у зв`язку із неправомірним списанням без його волевиявлення кредитних коштів та подальшим нарахуванням на цю суму процентів і штрафних санкцій. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №202/10128/14-ц (провадження №61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі №501/4443/14-ц (провадження №61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі №182/3171/16 (провадження №61-24548св18), від 23 січня 2020 року у справі №179/1688/17 (провадження №61-12707св19). Колегія суддів також погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність транзакцій, які були здійснені в період із 02 год. 32 хв. по 04 год. 14 хв. 16 квітня 2018 року з використанням платіжної картки ОСОБА_1 № НОМЕР_5, у зв`язку із чим залишок коштів по цій картці підлягає відновленню. Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1, не є підставою для відмови у задоволенні позову».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 липня 2022 року у справі №521/20764/20 (провадження №61-4665св22) зазначено, що «апеляційний суд вважав, що клієнт несе повну відповідальність за операції проведені з фізичним пред`явленням його карти. Клієнт у свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених в кримінальному порядку. Позивачем ОСОБА_1 не надано суду належних, достовірних та достатніх доказів, які підтверджують порушення його прав діями банку, отже, позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають; апеляційний суд не врахував, що: саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними; тому апеляційний суд зробив передчасний висновок про скасування рішення суду першої інстанції та відмову в позові».
У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, а також у постановах від 02 квітня 2025 року у справі № 761/43146/21, від 27 листопада 2024 року у справі № 190/2037/23 та від 02 липня 2025 року у справі № 490/7829/23 вказано, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 є користувачем банківських послуг, які надаються відповідачем АТ КБ «ПриватБанк».
05.04.2018 року ОСОБА_2 уклав з Банком Договір про надання банківських послуг шляхом підписання Анкети-Заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Договір в подальшому доповнювався заявами та анкетами ОСОБА_2 (від 21.03.2019 року, від 20.05.2020 року, від 02.11.2020 року) з актуалізованими умовами та анкетними даними клієнта. 
Для здійснення операцій з отримання та повернення коштів позивач на підставі вказаних договорів (анкет-заяв) отримав декілька кредитних карток, а саме: 05.04.2018 року НОМЕР_15 зі строком дії до останнього дня квітня 2019 року; 21 березня 2019 року - НОМЕР_12 зі строком дії до останнього дня квітня 2020 року; 20 травня 2020 року - НОМЕР_13 зі строком дії до останнього дня квітня 2023 року. 
23 грудня 2020 року позивач знову уклав Договір банківського рахунку, звернувшись до банку з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та заявою про приєднання до Умов та Правил надання послуг. Позивачу була видана дебітна карта № НОМЕР_2.
Серед іншого ОСОБА_2 та Банком було погоджено використання простого електронного підпису при наданні Банком будь-яких послуг Клієнту, в т.ч., але не виключно, послуг з переказу коштів, укладення між Сторонами кредитних договорів та будь-яких інших правочинів. Сторони визнали простим електронним підписом такі способи підписів Клієнта: ОТП-пароль, QR-код, підпис стилусом на планшеті у відділенні Банку, кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився» тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах Банку у мережі Інтернет, де Клієнту надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір, дати доручення банку на здійснення операції з переказу коштів, тощо, або якщо інтерфейс відповідного ПК банку дає Клієнту змогу зробити однозначний висновок про суть операції, доручення на здійснення якої клієнт надає банку шляхом підписання способами, що узгоджені сторонами вище. При здійсненні будь-якої операції та правочинів між Сторонами за допомогою ОТР- паролю як простого електронного підпису Сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження Клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту Банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому Банком ОТП- паролю на фінансовий номер телефону Клієнта. 
З виписки по рахунку ОСОБА_2 (номер картки НОМЕР_2 ) випливає, що позивач користувався нею, починаючи з 23.12.2020 року. Станом на 04 квітня 2022 року залишок на картці становив 11476,67 гривень. 05 квітня 2022 року з його рахунку був здійснений переказ коштів на суму 11055 гривень.
Як встановлено постановою Миколаївського апеляційного суду від 16.07.2025 року по справі №487/6024/23 з ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.12.2022 та повідомлення дізнавача Сектору дізнання відділення поліції №1 Миколаївського районного управління поліції в Миколаївській області від 10.03.2023 вбачається, що з належних ОСОБА_2 платіжних карток НОМЕР_16 та № НОМЕР_2 було здійснено переказ грошових коштів на платіжні картки № НОМЕР_5 та  НОМЕР_7 , які обслуговуються АТ «Райффайзен Банк». Грошові кошти були зняті у м. Кривий Ріг у АТМ1401 KRYVORIZKE RBA. Згідно з довідкою АТ «Райффайзен Банк» від 11.06.2025 банківська картка № НОМЕР_5 емітована на ім`я ОСОБА_4 , який зареєстрований і проживає у АДРЕСА_1 , а банківська картка № НОМЕР_7 - на ім`я ОСОБА_5 , який зареєстрований по АДРЕСА_2 , а проживає по АДРЕСА_3 . 06 квітня 2022 року  ОСОБА_2 звернувся з заявою до поліції щодо незаконного заволодіння коштами з його банківських рахунків на суму 111 000 гривень. 07 квітня 2022 року було внесено відомості до ЄРДР за №12022153020000134 з попередньою кваліфікацією ч.1 ст.190 КК України. З протоколу допиту ОСОБА_2 в якості потерпілого в межах кримінального провадження №12022153020000134 випливає, що 04 квітня 2022 року о 14 год 23 хв на його мобільний телефон з телефону НОМЕР_8 зателефонував чоловік, який представився працівником компанії «Київстар». Він повідомив йому про пошкодження у нього вдома інтернет-дротів. Для їх заміни і відновлення Інтернету цей чоловік запропонував йому продиктувати код, який буде надісланий на мобільний телефон ОСОБА_2 . Так як він не знаходився за місцем проживання, то погодився з цим. Протягом декількох хвилин на його телефон надійшов код-пароль «3875», який він повідомив чоловіку, який телефонував. Наступного дня він не зміг скористатися послугою мобільного зв`язку, а тому зрозумів, що невстановлена особа отримала доступ до його мобільного телефону. Скориставшись іншим номером телефону, ОСОБА_2 зателефонував на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк» для блокування карток, однак гаряча лінія не працювала. 06 квітня 2022 року йому стало відомо, що з його банківських рахунків були зняті грошові кошти на суму більше 100 000 гривень Згідно з інформацією ПрАТ «Київстар» від 19.06.2025 на телефон НОМЕР_4 , який був фінансовим телефоном ОСОБА_2 у АТ КБ «ПриватБанк», 04 квітня 2022 року о 14 год 23 хв був здійснений дзвінок з мобільного телефону НОМЕР_8 . О 14 год 24 хв та 14 год 25 хв на телефон ОСОБА_2 надійшли вхідні СМС від ПрАТ «Київстар». Відповідно до перевірки Банку за фактом звернення ОСОБА_2 встановлено, що не всі входи у «Приват24» були з пристроїв та ІР, які притаманні клієнту. Усі транзакції проведено з ручним введенням номеру картки, введенням CVV-коду, логін не змінювався. Пароль був змінений 05 квітня 2022 року о 00:52:29 за допомогою даних картки відповідача ( ОСОБА_2 ). Кошти були перераховані на картку Райффайзен Банк Аваль. Витяг з програмного комплексу АТ КБ «ПриватБанк» «Адмінка PanLike», який фіксує спосіб надання згоди клієнта (авторизації) на здійснення платіжних операцій по карт-рахунку клієнта, свідчить, що 05 квітня 2022 року авторизація відбувалася за допомогою введення CVV-коду та ручного введення номеру картки. З телефонної розмови відповідача з персональним менеджером АТ КБ «ПриватБанк» випливає, що він звертався як до менеджера, так і до телефонної лінії Банку з приводу скасування шахрайських дій, спрямованих на заволодіння шляхом списання кредитних коштів з його карток.
Зазначені обставини, встановлені постановою Миколаївського апеляційного суду від 16.07.2025 року по справі №487/6024/23, в силу приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у даній справі.
Отже, здійснення платіжних операцій відбулося без фізичного пред`явлення користувачем електронного платіжного засобу. У такому випадку відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, крім випадків, якщо доведено, що його дії чи бездіяльність призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Обов`язок доведення цього покладено саме на банківську установу.
Згідно інформації ПрАТ «Київстар» від 12.12.2025 року, 05.04.2022 року о 00 годин 16 хвилин під час користування додатком «Мій Київстар» зафіксовано самостійне (без звернення до спеціалізованого магазину «Київстар») перенесення номеру НОМЕР_4 з пластикової (звичайної) SIM-картки на eSIM (це мікросхема, вбудована в пристрій (смартфон, смартгодинник або планшет) на етапі його виробництва. Мікросхема використовує той самий електричний інтерфейс, що і звичайна SIM-карта). На офіційному сайті ПрАТ «Київстар» міститься інформація щодо самостійного перенесення номеру із звичайної SIM-картки на eSIM: «1. Перейдіть у додаток Мій Київстар у розділ Профіль і тисніть еSIM. 2. Крокуйте підказками - це лише кілька кліків. 3. Зачекайте до 5 хвилин і щойно активується еSIM, вам надійде SMS. 4. Якщо SMS не надійшло, перезавантажте телефон і вручну виберіть мережу Київстар».
Також в інформації ПрАТ «Київстар» від 12.12.2025 року зазначено, що під час користування додатком «Мій Київстар» абонент може використовувати як мережу Компанії (базового оператора), так і мережу іншого інтернет провайдера (послуга Wi-Fi). Комунікаційним обладнанням Компанії (базовим оператором) не фіксуються дані про користування послугою Wi-Fi іншого інтернет провайдера. У період часу з 18 годин 05 хвилин 04.04.2022 року по 00 годин 17 хвилин 05.04.2022 року абонент з номером НОМЕР_4 в мережі ПрАТ «Київстар» не фіксувався. Після переходу на еSIM, по телефонному номеру НОМЕР_4 зареєстровано користування мережею Компанії, а саме отримано вхідне SMS-повідомлення о 00 годин 17 хвилин 05.04.2022 року. Обладнання (базова станція), яке зафіксувало активність абонента з номером НОМЕР_4 о 18 годині 05 хвилин 04.04.2022 року до переходу на еSIM, розташоване за адресою: Миколаївська область, с. Надбузьке, вул. Леніна, 18. Обладнання (базова станція), яке зафіксувало активність абонента з номером НОМЕР_4 після переходу на еSIM, розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Волосевича, 1. 05.04.2022 року о 10 годині 40 хвилин телефонний номер НОМЕР_4 було заблоковано фахівцями ПрАТ «Київстар» на підставі наявності ознак порушення пунктів 3 та 14 п. 36 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року №295 та п. 3 Умов надання телекомунікаційних послуг ПрАТ «Київстар», що діяли на той час. 
Сукупний аналіз зазначених обставин свідчить про те, що 05.04.2022 року о 00 год. 16 хв., тобто перед здійсненням платіжних операцій за карт-рахунками  ОСОБА_2 , відбулось перенесення Фінансового номеру телефону НОМЕР_4 з пластикової SIM-картки (телефону який обслуговувався в Миколаївській області) на eSIM (електронну SIM -картку телефону, який обслуговувався в місті Кривий Ріг). При цьому перенесення номеру було здійснено через додаток «Мій Київстар» з підтвердженням по SMS на телефонний номер НОМЕР_4 .
Однак, в матеріалах справи відсутні безспірні докази того, що самостійне (без звернення до спеціалізованого магазину «Київстар») перенесення номеру НОМЕР_4 з пластикової (звичайної) SIM-картки на eSIM, яка вбудована в пристрій (смартфон, смартгодинник або планшет) ще на етапі його виробництва, що призвело до втрати можливості використання позивачем його платіжного інструменту (фінансового номеру), з урахуванням наявної в вільному доступі на сайті ПрАТ «Київстар» детальної інформації щодо етапів самостійного перенесення номеру із звичайної SIM-картки на eSIM , було здійснене 05.04.2022 року о 00 годин 16 хвилин під час користування додатком «Мій Київстар» саме позивачем чи з його усвідомленого волевиявлення. 
Відсутні в матеріалах справи також докази того, пароль, який повідомив позивач чоловіку, який йому зателефонував, надійшов від АТ КБ «ПриватБанк» через СМС повідомлення або Приват24, що дозволило б позивачу піддати сумніву телефонну розмову.
Зазначені обставини спростовують посилання відповідача на очевидну, з його точки зору, бездіяльність позивача щодо блокуванню свого Фінансового номеру телефону в ПрАТ «Київстар» або заміні свого Фінансового номеру телефону в Банку. 
Гроші з карткового рахунку ОСОБА_2 були переведені на картковий рахунок у АТ «Райффайзен Банк» особі, яка проживає у м. Кривий Ріг, та були зняті у банкоматі цього міста.
ОСОБА_2 у стислий термін повідомив Банк та правоохоронні органи про шахрайські дії з його кредитною карткою.
Проаналізувавши зазначені обставини у справі у їх сукупності, суд доходить висновку, що повідомлення позивачем паролю у телефонній розмові незнайомцю, який представився працівником компанії «Київстар», не можна кваліфікувати як сприяння у вчиненні шахрайства. Надання такої інформації внаслідок обману, а саме начебто для відновлення інтернету через пошкодження дротів, після чого відбулося перенесення номеру НОМЕР_4 з пластикової (звичайної) SIM-картки на eSIM, що призвело до втрати можливості використання позивачем його платіжного інструменту (фінансового номеру) та заволодіння коштами позивача, не є формою сприяння останнім у вчиненні шахрайських дій, спрямованих на несанкціоноване зняття коштів із банківського рахунку. Отже, відповідачем не надано суду достатньої кількості безспірних доказів сприяння позивачем поширенню інформації, яка надала змогу ініціювати платіжні операції, а також утраті коштів із його банківського рахунку. Зазначене узгоджується з правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 9 липня 2025 року (справа №489/4939/23).
Як уже зазначалося судом, сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності, чого в даному випадку суду відповідачем достовірно не доведено.
Приймаючи рішення, суд також бере до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. Саме на банк, який є професійним учасником ринку надання банківських послуг, покладено обов`язок доведення того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони.
Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» не представив суду доказів того, що позивач, як користувач банківської картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по картці, її особовому рахунку, акаунту чи додатку «Приват24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 05 квітня 2022 року щодо перерахування з його карткового рахунку грошових коштів на суму 11055гривень
Суд відхиляє посилання відповідача на необхідність застосування під час розгляду даної справи правового висновку, висловленого Верховним Судом у постанові від 24 вересня 2025 року (справа № 184/1539/24 провадження № 61-5070св25), так як події, які були предметом аналізу у справі № 184/1539/24 відбувалися у січні 2023року, а тому вирішуючи спір суди керувалися законодавством, яке діяло на час вчинення спірних правовідносин, а самеЗаконом України «Про платіжні послуги» та Положенням про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 164, в той час як правові відносини у даній справі відбулися в квітні 2022 року та підпадали під дію Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затверджене постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, які діяли до 01 серпня 2022 року.
З огляду на викладене та беручи до уваги обставини того, що грошові кошти були перераховані з карткового рахунку позивача внаслідок недозволеної платіжної операції на рахунок іншої особи, суд вважає обґрунтованими заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно списаних з банківської карти № НОМЕР_2 особистих коштів ОСОБА_2 в розмірі 11055 гривень.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2411,40 гривень.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 80, 81, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд 
ВИРІШИВ:
Зменшені позовні вимоги ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про скасування нарахованої заборгованості за кредитним договором та стягнення безпідставно отриманих коштів задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 безпідставно списані з банківської карти № НОМЕР_2 особисті кошти ОСОБА_2 в розмірі 11055 (одинадцять тисяч п`ятдесят п`ять) гривень 00 копійок.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок на користь держави.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_10 .
Відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код ЄДРПОУ 14360570. 
Повне судове рішення складено 29.04.2026 року.

Суддя        А.О. Темнікова