ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" квітня 2026 р. Справа№ 911/1175/18 (911/911/24)
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Остапенка О.М.
суддів: Пантелієнка В.О. 
Сотнікова С.В. 

за участю секретаря судового засідання Карпової М.О.
представники учасників справи в судове засідання не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ханнер-Схід" на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 12.12.2025 року
у справі №911/1175/18(911/911/24) (суддя Лутак Т.В.)
за позовом Публічного акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ханнер-Схід" 
до 1.Обслуговуючого кооперативу "Набережний квартал-Жаботинського"
2. ОСОБА_1 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору 
на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімпекс Транс"
про визнання недійсною додаткової угоди до договору 
у відокремленому провадженні в межах справи №911/1175/18
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Наяда-Сервіс" 
до Обслуговуючого кооперативу "Набережний квартал-Жаботинського" 
про банкрутство
ВСТАНОВИВ:
Додатковим рішенням Господарського суду Київської області від 12.12.2025 року у справі №911/1175/18(911/911/24) заяву ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ханнер-Схід" про ухвалення додаткового рішення задоволено частково, а саме: стягнуто з ОК "Набережний квартал-Жаботинського" на користь ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ханнер-Схід" 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ханнер-Схід" 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу; в іншій частині заяви позивача про ухвалення додаткового рішення відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним додатковим рішенням місцевого господарського суду, ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ханнер-Схід" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити додаткове рішення Господарського суду Київської області від 12.12.2025 року по справі №911/1175/18(911/911/24) в частині, в якій відмовлено у задоволенні заяви ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ханнер-Схід" про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, задовольнивши заяву позивача в повному обсязі.
Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.12.2025 року вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Сотніков С.В., Пантелієнко В.О.
Ухвалою суду від 12.01.2026 року відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ханнер-Схід" на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 12.12.2025 року у справі №911/1175/18(911/911/24) повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду та витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/1175/18(911/911/24).
04.03.2026 супровідним листом Господарського суду Київської області №02-04/911/1175/18(911/911/24) від 03.03.2026 року витребувані матеріали даної справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою суду від 09.04.2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ханнер-Схід" на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 12.12.2025 року у справі №911/1175/18(911/911/24), встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 02.04.2026 за участю повноважних представників учасників провадження у справі.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу ліквідатор ОК "Набережний квартал-Жаботинського" арбітражний керуючий Тимошенко А.А. просив відмовити у її задоволенні, а оскаржувану додаткове рішення суду першої інстанції - залишити без змін. 
Представник ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ханнер-Схід" та ліквідатор ОК "Набережний квартал-Жаботинського" арбітражний керуючий Тимошенко А.А. в судове засідання 02.04.2026 року не з`явились, подавши до його початку клопотання про розгляд даної апеляційної скарги без їх участі.
Представники інших учасників провадження у справі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили.
У відповідності до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
02.04.2026 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а додаткове рішення Господарського суду Київської області від 12.12.2025 року у даній справі - залишити без змін, виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ханнер-Схід" звернулося до Господарського суду Київської області в межах справи №911/1175/18 про банкрутство ОК "Набережний квартал-Жаботинського" з позовом про визнання недійсною додаткової угоди від 20.06.2017 до договору №15.02.1.243 про сплату пайових внесків у ОК "Набережний квартал-Жаботинського" від 28.09.2015, укладеної між ОК "Набережний квартал-Жаботинського", в особі представника Комара Г.М. та ОСОБА_1.
Рішенням Господарського суду Київської області від 22.09.2025 року у справі №911/1175/18(911/911/24) позов ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ханнер-Схід" задоволено; визнано недійсною додаткову угоду від 20.06.2017 до договору №15.02.1.243 про сплату пайових внесків у ОК "Набережний квартал-Жаботинського" від 28.09.2015, укладену між ОК "Набережний квартал-Жаботинського", в особі представника Комара Г.М. та ОСОБА_1.; стягнуто з ОК "Набережний квартал-Жаботинського" на користь ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ханнер-Схід" 1 514,00 грн. - судового збору; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ханнер-Схід" 1 514,00 грн. - судового збору.
26.09.2025 року до Господарського суду Київської області від ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ханнер-Схід" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій заявник просив суд ухвалити додаткове рішення у справі №911/1175/18 (911/911/24), яким вирішити питання щодо стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат у розмірі 80 000,00 грн. (витрат на професійну правничу допомогу та транспортних витрат).
03.10.2025 до Господарського суду Київської області від відповідача-2 - ОСОБА_1 надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.
За наслідками розгляду заявлених вимог додатковим рішенням Господарського суду Київської області від 12.12.2025 у справі №911/1175/18 (911/911/24) заяву ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ханнер-Схід" про ухвалення додаткового рішення задоволено частково, а саме покладено на відповідачів витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн., по 10 000,00 грн. з кожного та відмовлено у покладенні на останніх транспортних витрат.
Приймаючи дане додаткове рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що заявлена сума у розмірі 70 000,00 грн. є неспівмірною із фактичним обсягом наданої правничої допомоги та не відповідає критеріям розумності, крім того, суд першої інстанції зазначив, що не вбачає підстав для покладення на відповідачів транспортних витрат у розмірі 10 000,00 грн.
Позивач з даним додатковим рішенням суду першої інстанції не погоджується та в поданій апеляційній скарзі зазначає, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, крім того, скаржник зазначив, що висновки викладені в оскаржуваному судовому рішенні не відповідають встановленим обставинам справи.
Скаржником в апеляційній скарзі, зокрема, зазначено, що судом першої інстанції не наведено обґрунтованих підстав для зменшення заявлених витрат на професійну правничу допомогу та відмови у їх відшкодуванні у повному обсязі.
Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення вказаного рішення, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування такого рішення з огляду на наступне.
Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно зі статтею 30 цього Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Водночас, відповідно до статті 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
У частині третій статті 123 ГПК України унормовано, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 та ч. 6 ст. 126 ГПК України).
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Отже, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5 і 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
Такий висновок викладений у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, від 22.11.2019 року у справі №902/347/18 та від 22.11.2019 року у справі №910/906/18 та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц.
Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.02.2021 року у справі №920/39/20, від 01.08.2019 року у справі №915/237/18, від 24.10.2019 року у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 року у справі №904/3583/19, від 05.04.2023 у справі №923/794/21, від 05.04.2023 у справі №916/2513/21, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04, п. 269). (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 року у справі №915/237/18).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Питання оцінки співрозмірності суми адвокатських послуг, заявлених до стягнення, пов`язано з оцінкою доказів у справі з урахуванням обставин конкретної справи.
Отже, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
При цьому, слід також зазначити, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від №640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19).
З матеріалів справи вбачається, що відповідну заяву про подання доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат було подано ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ханнер-Схід" 08.04.2024 року, тобто до закінчення судових дебатів і проголошення вступної та резолютивної частини рішення у даній справі.
Як було зазначено вище, рішенням Господарського суду Київської області від 22.09.2025 року у справі №911/1175/18(911/911/24) позовні вимоги ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ханнер-Схід" задоволено.
Докази понесення ПАТ" Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ханнер-Схід" судових витрат було подано до суду 26.09.2025 року, тобто у строк та порядку, що встановлені нормами ГПК України.
Так, на підтвердження понесення ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ханнер-Схід" судових витрат під час розгляду даної справи заявником до суду надано договір №273/24 про надання правничої допомоги від 22.03.2024 року, укладений між фізичною особою-підприємцем адвокатом Згодою О.О. (адвокат) та ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ханнер-Схід" (клієнт).
Відповідно до п. 1.1 договору предметом даного договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правничої допомоги клієнту щодо захисту в судовому порядку майнових прав на квартиру №142 (1 секція) за адресою: м. Одеса, вул. Жаботинського, 3/1, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правничу допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором.
Згідно з п. 1.2 договору на виконання п. 1.1 даного договору клієнт надає право (уповноважує) адвоката при здійсненні своїх повноважень:
- представляти клієнта та захищати його права перед державними органами, банками, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та будь-якими фізичними особами;
- представляти клієнта та захищати його права в правоохоронних та контролюючих органах, в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування, органах нотаріату, органах Державної виконавчої служби, в приватних виконавців, судах всіх інстанцій, у тому числі місцевих судах (загальних, господарських, адміністративних), судах апеляційної та касаційної інстанцій (загальних, господарських, адміністративних), Верховному Суді, Конституційному Суді України з усіма правами наданими позивачу, відповідачу, третій особі, заявнику, скаржнику, заінтересованій особі, стороні виконавчого провадження та захиснику клієнта незалежно від його процесуального статусу (потерпілий, затриманий, підозрюваний, обвинувачений, підсудний, свідок тощо).
Для вчинення вищезазначених дій адвокату надається право:
- одержувати необхідні довідки та документи, підписувати та подавати претензії, вимоги, заяви, листи, клопотання, позовні заяви, заяви щодо відмови від позовних вимог або залишення позову без розгляду, заяви про порушення провадження у справі про банкрутство, про визнання клієнта кредитором у справах про банкрутство, адміністративні позови, цивільні позови у кримінальних справах, заяви про видачу судових наказів та виконавчих листів, скарги, апеляційні скарги, касаційні скарги, розписуватись на них в інтересах клієнта, укладати з експертами та експертними установами договори щодо проведення експертних досліджень та експертиз необхідних для надання правничої допомоги клієнту, подавати для примусового виконання до Державних виконавчих служб та приватних виконавців виконавчі документи, сплачувати від імені клієнта судовий збір, а також знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії рішень, ухвал, брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, знайомитися з журналом судового засідання, знімати з нього копії та подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, прослуховувати запис фіксування судового засідання технічними засобами, робити з нього копії, подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, оскаржувати рішення (вироки, рішення, постанови, ухвали) судів, збирати будь-які відомості про факти, що можуть використовуватися як докази у справі, а також користуватися всіма іншими правами, наданими законодавством України для такого роду повноважень та цим договором адвокату.
Пунктом 2.2.2 договору передбачено, що адвокат має право вимагати сплати гонорару та компенсації фактичних витрат на надання правничої допомоги у розмірі та в порядку, передбаченому договором.
Відповідно до пунктів 2.3.1 та 2.3.2 договору до обов`язків клієнта відноситься сплата гонорару адвокату в розмірі та в строк окремо погоджені між ними, а також сплата адвокату витрат на надання правничої допомоги передбаченої даним договором у розмірі та в строк окремо погоджені між ними.
Згідно з п. 3.1 договору вартість послуг адвоката за цим договором становить 100 000,00 гривень. Вартість послуг за даним договором може бути зменшена або збільшена за домовленістю сторін, у зв`язку з неможливістю або безперспективністю вжиття процесуальних заходів для захисту прав та інтересів клієнта, або збільшена при можливості вжиття заходів для позитивного результату для клієнта, але не може бути меншою ніж 80% від загальної суми договору.
Пунктом 3.2 договору передбачено, що витрати адвоката пов`язані з транспортними розходами під час виконання ним своїх обов`язків за вищевказаним договором несе клієнт в розмірі та в строки окремо погоджені між сторонами договору.
Відповідно до п. 3.3 договору розрахунки за цим договором проводяться наступним чином: оплата робіт адвоката, проводиться до 01.04.2024 в повному обсязі.
Згідно з п. 3.4 договору за бажанням клієнта вартість послуг адвоката може бути сплачена ним в повному обсязі достроково. При цьому акт приймання-передачі наданих послуг підписаний сторонами договору є документом, який підтверджує здійснення повного розрахунку між сторонами. 
Пунктом 4.1 договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до моменту здійснення адвокатом всіх можливих дій, необхідних для досягнення результату, в тому числі по справі для клієнта.
Відповідно до п. 6.1 договору детальний перелік послуг, а також розмір та порядок оплати клієнтом гонорару та фактичних витрат пов`язаних із виконанням даного договору, окремо обумовлюється сторонами та може визначатися додатковою (ми) угодою (ми) до цього договору.
22.09.2025 між фізичною особою-підприємцем адвокатом Згодою О.О. (адвокат) та ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ханнер-Схід" (клієнт) складено та підписано акт приймання-передачі наданих послуг до договору №273/24 про надання правничої допомоги від 22.03.2024 про те, що в період з 22.03.2024 по 22.09.2025 адвокатом надано, а клієнтом прийнято правничу допомогу, а саме:
- вивчення документів наданих клієнтом: 22.03.2024 - 3 000,00 грн.;
- надання усної консультації: 23.03.2024 - 4 000,00 грн.;
- підготовка позовної заяви та додатків до неї: 01.04.2024 - 07.04.2024 - 16 500,00 грн.;
- підготовка відповіді на відзив та додатків до неї: 28.06.2024 - 01.07.2024 - 7 000,00 грн.;
- підготовка заяв по справі: 12.09.2024, 14.09.2024, 18.11.2024, 20.11.2024, 25.11.2024, 02.04.2025, 19.06.2025 - 3 000,00 грн.;
- підготовка клопотання про виклик свідка: 22.10.2024 - 1 000,00 грн.;
- підготовка клопотання про приєднання доказів та додатків до даного клопотання: 30.10.2024, 14.04.2025 - 6 000,00 грн.;
- підготовка заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції: 09.01.2025- 1 500,00 грн.;
- підготовка пояснень по справі: 09.02.2025 - 3 000,00 грн.;
- прийняття участі в судових засіданнях по справі: 09.05.2024 - 22.09.2025 - 25 000,00 грн. 
Загальна вартість послуг наданих адвокатом за цим актом складає 70 000,00 грн. Будь-які претензії щодо виконання умов договору у клієнта відсутні. Підписаний акт наданих послуг є документом, який підтверджує виконання зобов`язань адвокатом.
Також, 22.09.2025 року між фізичною особою-підприємцем адвокатом Згодою О.О. (адвокат) та ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ханнер-Схід" (клієнт) складено та підписано акт приймання-передачі наданих послуг до договору №273/24 про надання правничої допомоги від 22.03.2024 року про здійсненні витрати згідно п. 3.2 договору №273/24 від 22.03.2024 року (транспортні витрати) за 01.11.2024 року у розмірі 10 000,00 грн. У вказаному акті зазначено, що будь-які претензії щодо виконання умов договору у клієнта відсутні.
Відповідно до платіжної інструкції №276 від 01.11.2024 позивач сплатив на рахунок ФОП адвоката Згоди О.О. 10 000,00 грн. з призначенням платежу: витрати згідно пункту 3.2 договору №273/24 від 22.03.2024 року (транспортні розходи) згідно рахунка №273/24 від 23.10.2024 без ПДВ.
У матеріалах справи міститься копія ордеру серія ВН №1352300, виданого АБ "Правовий гарант" на представництво інтересів ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ханнер-Схід" у Господарському суді Київської області адвокатом Згодою О.О. на підставі договору №273/24 про надання правничої допомоги від 22.03.2024.
Судом встановлено, що адвокат Згода О.О. брав участь у судових засіданнях під час розгляду даної справи як представник ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ханнер-Схід".
Отже, з огляду на наведені докази, позивач заявив про стягнення з відповідачів судових витрат у розмірі 80 000,00 грн., з яких: 70 000,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу та 10 000,00 грн. - транспортні витрати.
Так, місцевий господарський суд зазначив, що відповідачем-2 - ОСОБА_1. подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому остання зазначила наступне:
- витрати на оплату послуг адвоката в цій справі не є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
- загальна вартість послуг наданих адвокатом за актом складає 80 000,00 грн., але доказів оплати винагороди адвокату позивачем не надано, без дослідження цих доказів не можна встановити реальний розмір витрат на оплату послуг адвоката; 
- акт до договору про надання правничої допомоги не містить інформації щодо витраченого часу адвокатом у зв`язку з наданням послуг; 
- до заяви про розподіл судових витрат безпідставно включені витрати, які позивач зазнав при прийнятті участі в судових засіданнях по справі та участі в судових засіданнях, але ці витрати не підтверджуються жодними доказами та зовсім не зрозуміло що це за витрати, вартість яких становить 25 000,00 грн.;
- при подачі позовної заяви сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у сумі 3 028,00 грн., тобто ціна позову не є співмірною з витратами, на оплату послуг адвоката; 
- акт до договору про надання правничої допомоги не підтверджує реальну кількість часу затраченого представником заявника на підготовку до справи, також не підтверджує скільки часу було витрачено представником заявника на виїзд та очікування;
- адвокат Згода О.О. є директором ТОВ "Олімпекс Транс", в свою чергу позивач - ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ханнер-Схід" є учасником ТОВ "Олімпекс Транс", а тому адвокат Згода О.О. є пов`язаною особою з позивачем, в наслідок чого реальність понесених витрат повинна підтверджуватися з огляду на цю обставину та безпосередньої оплати понесених витрат; 
- в провадженні Господарського суду Київської області знаходиться більше десяти справ за подібним складом сторін та подібними правовідносинами, а тому ці справи є шаблонними для позивача, що безпосередньо впливає на кількість витраченого часу для надання правової допомоги; 
- витрати на оплату послуг адвоката в цій справі не забезпечують розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливістю предмета спору, ціною позову, складністю справи, значення розгляду справи для сторін; 
- витрати на оплату послуг адвоката є непомірними для відповідача виходячи з його матеріального становища, що фактично обмежує гарантоване конституційне право на доступ до правосуддя.
У зв`язку з наведеним, відповідач-2 у вказаному вище клопотанні просила суд відмовити у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення.
При цьому, суд першої інстанції зазначив, що відповідач-2 не надав суду доказів на підтвердження неспівмірності заявленого позивачем розміру витрат на професійну правову допомогу зі складністю справи, витраченим адвокатом часом на надання цих послуг, пов`язаності осіб, матеріального становища відповідача-2, обмежившись лише констатацією такої неспівмірності.
Водночас, місцевий господарський суд врахував, що порядок "зменшення судових витрат" не ототожнюється та є відмінним від встановленого законом порядку "розподілу судових витрат" та зазначив наступне.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Натомість у частинах 5 - 7 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (ч. 5 ст. 129 ГПК України).
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.
Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.
Отже, суд вправі покласти лише ті судові витрати, які є обґрунтованими, неминучими, співмірними та розумними (розумно необхідними).
Фактори, що повинні братися до уваги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, включають в себе: 1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; 2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі; 3) необхідність виїзду у відрядження; 4) важливість доручення для клієнта; 5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; 6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; 8) характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.
Жодний з названих факторів не має самодостатнього значення, вони підлягають врахуванню у взаємозв`язку з обставинами кожного конкретного випадку.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" також зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що стосовно вимог позивача про стягнення з відповідачів у даній справі витрат на оплату послуг адвоката дане питання необхідно розглядати в двох площинах: по-перше, це договірні відносини товариства з адвокатом щодо надання юридичних послуг і, по-друге, це вимога про оплату наданих послуг клієнту.
Щодо першого аспекту суд першої інстанції правильно виходив із основоположного принципу цивільного права принципу свободи договору. Сторона має право на свій розсуд оцінити вартість послуг адвоката, навіть у розмірі ціни позову.
Щодо другої площини розглядуваного питання господарський суд першої інстанції зазначив, що положення ГПК України про стягнення вартості послуг адвоката по-суті є оплатою товариства наданих йому послуг з правничої допомоги і в цьому аспекті оцінка вартості послуг товариству не має беззаперечного статусу.
Право на справедливий суд, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положення ст. 4 ГПК України стосовно рівності сторін є гарантією захисту прав, у даному випадку відповідачів, від покладення на них обов`язку відшкодування необґрунтованої вартості послуг адвоката внаслідок різних причин, зокрема, помилки позивача в оцінці вартості таких послуг, отримання і оплата позивачем послуг, що не були необхідні для розгляду даної справи або ж навіть навмисного завищення товариством та адвокатом вартості таких послуг з метою отримання неправомірної вигоди за рахунок відповідачів.
Проаналізувавши надані місцевому господарському суду позивачем докази на підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 80 000,00 грн., враховуючи клопотання відповідача-2 про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, суд апеляційної інстанції вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із: складністю справи; виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Так, місцевий господарський суд вірно звернув увагу, що у провадженні Господарського суду Київської області знаходилося більше десяти справ за подібним складом учасників справи та подібними правовідносинами, а тому ці справи є шаблонними для позивача, відтак, підготовка позовної заяви у даній справі, відповіді на відзив, клопотань, заяв та пояснень по справі не потребували значних витрат часу, додаткового аналізу чи розроблення нової правової позиції, а носили повторювальний характер.
При цьому, в акті приймання-передачі наданих послуг від 22.09.2025 зазначено, підготовка позовної заяви та додатків до неї зайняла 7 днів, а підготовка відповіді на відзив - 4 дні, що, на думку суду, є значно завищеними у часі процедурами з метою отримання неправомірної вигоди за рахунок відповідачів. Крім того, незрозумілими є вказані в акті приймання-передачі наданих послуг від 22.09.2025 витрати при прийнятті участі в судових засіданнях та участь у судових засідання у розмірі 25 000,00 грн., в той час, як позивачем заявлено також до стягнення транспортні витрати на прибуття у судові засідання.
Таким чином, місцевий господарський суд дійшов до вірного висновку, що заявлена сума у розмірі 70 000,00 грн. є неспівмірною із фактичним обсягом наданої правничої допомоги та не відповідає критеріям розумності. 
Щодо транспортних витрат, понесених позивачем під час розгляду даної справи, суд зазначає таке.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Так, в заяві про ухвалення додаткового рішення позивачем зазначено, що останнім при розгляді даної справи було понесено транспортні витрати на суму 10 000,00 грн., на підтвердження чого надано акт приймання-передачі від 22.09.2025 та платіжна інструкція №276 від 01.11.2024.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що вирішуючи питання про відшкодування витрат стороні, пов`язаних із прибуттям до суду, необхідно виходити з конкретних обставин справи, зважаючи на вид транспорту, яким скористалась особа, а також документи, подані нею на підтвердження здійснення цих витрат. Якщо на підтвердження здійснених стороною витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, подано документи щодо проїзду транспортом загального користування, то такі витрати повинні бути відшкодовані у розмірі вартості квитка, з урахуванням обмежень, встановлених чинним законодавством. Такі витрати також можуть бути відшкодовані у розмірі витрат на пально-мастильні матеріали, з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу, якщо вони підтверджені документально.
Отже, достатніми доказами на підтвердження понесених транспортних витрат є: копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, квитанція про купівлю палива, розрахунок відстані по маршруту для переїзду до суду, розрахунок витрат палива транспортним засобом, квитки на транспорт загального користування тощо.
Проте, позивачем не було надано до суду першої інстанції належних та допустимих доказів, які б дозволили встановити відстань, яку фактично подолав адвокат, не зазначено транспорту, яким він скористався для здійснення поїздки, а також не надано документів, що підтверджують понесення відповідних витрат.
Водночас, суд першої інстанції вірно встановив, що позивачем не доведено суду необхідність безпосереднього прибуття в судове засідання у приміщення суду, оскільки сторони мали можливість взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку ст. 197 ГПК України.
За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов до висновку, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, що не вбачається підстав для покладення на відповідачів транспортних витрат у розмірі 10 000,00 грн.
Поряд з цим суд першої інстанції вірно зазначив, що подані позивачем документи на підтвердження наданих послуг адвокатом та опис цих послуг не є безумовною підставою для відшкодування судом судових витрат в зазначеному розмірі за рахунок іншої сторони, адже їх розмір, окрім того, що має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Враховуючи вищевикладене, оцінивши витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи та витраченого адвокатом часу на участь у справі, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, а також виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, обґрунтованості та пропорційності до предмету спору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ханнер-Схід" про ухвалення додаткового рішення та покладення на відповідачів витрат на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн., по 10 000,00 грн. з кожного, а також відмову у покладенні на відповідачів транспортних витрат у розмірі 10 000,00 грн.
В силу положень процесуального законодавства та численної практики Верховного Суду судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції", національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти російської федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України").
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Трофимчук проти України" зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Таким чином, судом апеляційної інстанції в повній мірі досліджено та надано оцінку всім наявним у справі доказам та обставинам справи, а доводи скаржника щодо неправильного застосування судом норм процесуального права і неповноти з`ясування обставин, що мають значення для справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.
Інші доводи скаржника судом апеляційної інстанції відхиляються як такі, що не впливають на суть прийнятого судового рішення і не потребують детальної відповіді з огляду на прийняте судом рішення у справі.
За наведених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що додаткове рішення місцевого господарського суду про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу прийнято відповідно до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, спростовуються матеріалами справи та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак правових підстав для її задоволення та скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається.
Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ханнер-Схід" на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 12.12.2025 року у справі №911/1175/18(911/911/24) залишити без задоволення.
2.Додаткове рішення Господарського суду Київської області від 12.12.2025 року у справі №911/1175/18(911/911/24) залишити без змін.
3.Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.
4.Матеріали справи повернути до господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України.
Повний текст постанови підписано 27.04.2026 року після виходу судді Пантелієнка В.О. з лікарняного.

Головуючий суддя О.М. Остапенко 

Судді В.О. Пантелієнко

С.В. Сотніков