Справа № 159/92/26
Провадження № 3/159/342/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2026 року м. Ковель

Cуддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області Смалюх Р.Я., розглянувши справу, що надійшла від Відділу організації несення служби в м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Білорусь (посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_1 видана органом 07.01), зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштованого, за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 03.01.2026 року о 22 год 49 хв, в м. Ковель по вул. Холмська, 6, керував транспортним засобом марки «Opel Meriva», держаний номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія, проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Alcotest Drager 6810», результат огляду 1,90 проміле, чек № 2539, що зафіксовано на технічні засоби відеозапису 477991, 475664. 
Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху України, вчинивши тим самим адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суддя роз`яснив особі яка притягується до адміністративної відповідальності положення ст. 63 Конституції України, права передбачені ст. 268 КУпАП, пояснив, що володіє мовою якою ведеться судочинство, прекладача не потребує.
У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вказаного правопорушення визнав повністю, зазначив, що 03.01.2026 відпочивав у друга, вживав алкоголь, йому необхідно було поставити автомобіль на стоянку, тому сів за кермо автомобіля, під час руху його зупинили працівники поліції та провели огляд на стан алкогольного сп`яніння. З результатом оглду проведеним на місці він погодився. Щиро розкаявся, просив суворо не карати.
Захисник Хомич Ю.В. у судовому засіданні подав клопотання у якому не заперечуючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення звернув увагу суду на положення ст. 42 Віденської конвенції про дорожній рух 1968 року, у якій зазначено, що договірні сторони мають право позбавляти водія права керування транспортними засобами на їхній території та вилучати посвідку водія однак лише до моменту виїзду водія з території договірної сторони” Тому просив суд вирішити питання про повернення ОСОБА_1 вилученого у нього посвідчення водія під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Диспозиція ч. 1 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п.2.9 а ПДР).
З досліджених відеозаписів видно, що поліцейський повідомив особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, що у нього є ознаки алкогольного сп`яніння та запропонував пройти огляд на місці (18:34 хв запису). Після огляду на місці поліцейський уточнив чи погоджується він з результатами, водій погодився з результатами (24.48 хв запису). Пройти огляд у медичному закладі водій відмовився, з результатами погодився. Поліцейський роз`яснив права передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП (25.47 хв запису). Також водію було повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення у Ковельському міськрайонному суді Волинської області.
Вивчивши матеріали справи, суддя вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного вище адміністративного правопорушення повністю доводиться доказами, дослідженими під час розгляду справи. Доказів, які б спростовували вказані висновки судді не надано.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доводиться протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №558372 від 03.01.2026, який складений уповноваженою на те особою та відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, результатом тестування на алкоголь за допомогою приладу «Drager Alcotest» від 03.01.2026, Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, Направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03.01.2026, відеозаписом з місця події від 03.01.2026, іншими матеріалами справи.

Визначаючи вид та міру адміністративного стягнення, яке слід накласти на ОСОБА_1  суддя враховує фактичні обставини справи, характер вчиненого правопорушення, яке належить до порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, вимоги санкції статті за якою останній притягується до відповідальності.
Відповідно до ст. 16 КУпАП іноземці і особи без громадянства, які перебувають на території України, підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах з громадянами України.
Крім того ст. 42 Віденської конвенції про дорожній рух 1968 року, учасницею якої є Україна, передбачено, що договірні сторони мають праву позбавляти водія права користуватися на їх території посвідченням водія у випадку порушення ними на їх території правил, за які передбачено позбавлення права користуватися посвідченням водія.
Враховуючи наведене, суддя вважає, що ОСОБА_1 слід обрати стягнення, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка не містить альтернативи, у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.
На думку судді таке стягнення буде необхідним і достатнім для виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Щодо клопотання сторони захисту в частині вирішення питання про повернення вилученого посвідчення водія іноземної держави у зв`язку з наміром ОСОБА_1 покинути територію України, суддя зазначає таке.
Відповідно до вимог статей 283 та 284 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення повинна містити рішення щодо наявності чи відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення, визначення нормативного акта, який передбачає відповідальність, та безпосередньо рішення про накладення адміністративного стягнення (або закриття справи). КУпАП не наділяє суд повноваженнями при винесенні постанови вирішувати питання про порядок утримання чи фізичного повернення бланка національного посвідчення водія іноземної держави, оскільки позбавлення права керування транспортними засобами як вид стягнення (ст. 30 КУпАП) стосується заборони користуватися відповідним спеціальним правом, а не конфіскації документа як речі.
Питання виконання постанови про позбавлення права керування та оперування вилученими документами належить до виключної компетенції органів Національної поліції та Міністерства внутрішніх справ. Так, згідно з частиною 1 статті 317-1 КУпАП: "Виконання постанови про позбавлення права керування транспортними засобами здійснюється посадовими особами Національної поліції".
Водночас, суд роз`яснює, що ненаведення в резолютивній частині постанови вказівки про повернення посвідчення водія не порушує прав ОСОБА_1 як іноземця. Його право на повернення документа у разі виїзду за межі України гарантоване нормами міжнародного права, які мають пріоритет над національним законодавством.
Відповідно до пункту 2 статті 42 Віденської конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 року (ратифікованої із заявою Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 3555-VIII від 12.07.1974 р.): "Договірна Сторона або її територіальні підрозділи можуть позбавити водія права користуватися на їх території національним або міжнародним посвідченням водія у випадку порушення ним на їх території правил дорожнього руху... У такому випадку компетентний орган, який прийняв рішення про позбавлення права користуватися посвідченням водія, може: [...] б) затримати посвідчення водія до закінчення строку, на який вилучається це право, або до моменту виїзду водія з її території, залежно від того, який строк настає раніше...".
З огляду на викладене, для реалізації свого права на отримання вилученого посвідчення водія у зв`язку з виїздом за межі України, ОСОБА_1 має право звернутися в позасудовому (адміністративному) порядку до уповноваженого підрозділу Національної поліції (або територіального сервісного центру МВС), у якому зберігається вилучений документ, із відповідною заявою та документальним підтвердженням факту перетину державного кордону України (наміру виїзду), посилаючись на пряму дію п. 2 ст. 42 Віденської конвенції про дорожній рух.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для вирішення питання про порядок повернення посвідчення водія при ухваленні постанови по суті.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Згідно з п. 5 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,60 грн., які стягуються на користь держави.

Керуючись ст.ст. 221, 280, 283, 284, 287, 294 КУпАП, Законом України “Про судовий збір ”, суддя 

п о с т а н о в и в :
ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Штраф має бути сплачений добровільно протягом 15 днів з дня вручення копії постанови про накладення штрафу. У разі несплати штрафу у строк, встановлений частиною першою статті 307 КУпАП, відповідно до частини другої статті 308 КУпАП, штраф стягується у порядку примусового виконання постанови в подвійному розмірі.

Стягнути з ОСОБА_1  на користь держави судовий збір в сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок на рахунок UA908999980313111256000026001 Код класифікації доходів бюджету 22030106, призначенняплатежу – Судовий збір в дохід держави (адмінправопорушення).

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд Волинської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, або прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 КУпАП, протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення, при цьому строк давності призупиняється на час розгляду скарги у разі оскарження постанови або на період відстрочки її виконання згідно зі статтею 301 КУпАП.

Суддя       Р.Я.Смалюх