ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

18 червня 2026 року 	м.Суми	

Справа №581/888/25 
Номер провадження 22-ц/816/2074/26; 22-ц/816/2129/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Щербаченко М. В. (суддя-доповідач), суддів Сізова Д. В. , Черних О. М. , 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , які подані його представником – адвокатом НЕЖЕВЕЛО Валентиною Вікторівною, на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 11 березня 2026 року та додаткове рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 24 березня 2026 року, ухвалені у складі судді Кузьмінського О.В. в селищі Липова Долина Сумської області, 
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , 
про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

У С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
У листопаді 2025 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини його заробітку (доходу) щомісячно на період навчання сина, але не довше ніж до досягнення ним 23-річного віку.
Свої вимоги мотивує тим, що з 21.04.2007 вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 08.09.2023. Від шлюбу мають спільного сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачкою та перебуває на її повному матеріальному утриманні. Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 29.11.2023 з відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття. Заборгованість зі сплати аліментів відсутня.
З 01.09.2024 син навчається в Сумському національному аграрному університеті на інженерно-технологічному факультеті за спеціальністю «Агроінженерія» на денній формі навчання строком до 30.06.2028. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 досяг повноліття, а тому виплата аліментів за рішенням суду припинилась. Всі витрати по утриманню повнолітнього сина несе позивачка. Вона сплачує кошти за навчання сина у вищому навчальному закладі, за навчання для отримання водійського посвідчення, а також оплачує витрати на одяг, продукти харчування, речі особистої гігієни, лікування, культурний розвиток та інші витрати на найнеобхідніші потреби. Оскільки син навчається на денній формі навчання, то відповідно він не може працювати та отримувати дохід. Позивачка працює касиром у ФОП « ОСОБА_9 » та отримує мінімальну заробітну плату, а тому утримувати самостійно повнолітнього сина в повній мірі не може. 
Відповідач у справі після досягнення сином повноліття ніякої матеріальної допомоги сину не надає, офіційно працює в ТОВ «ЗАВОД КОБЗАРЕНКА», отримує заробітну плату в розмірі більше 20 000 грн, має у власності земельний пай, який здає в оренду ТОВ «Альянс» та отримує з цього прибуток. Він має нормальний стан здоров`я, є особою працездатного віку, тому спроможний надавати матеріальну допомогу сину на період його навчання. Інших неповнолітніх дітей у відповідача немає, стягнення за виконавчими провадженнями відсутні. Тому вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина та щомісячно сплачувати аліменти в розмірі частини його заробітку.
Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 11 березня 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) щомісячно на період навчання, але не довше, ніж до досягнення 23-річного віку, починаючи стягнення з 20.11.2025. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з продовженням навчання повнолітній син сторін у справі ОСОБА_6 потребує матеріальної допомоги на оплату вартості навчання, а відповідач як його батько має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання свого сина до закінчення навчання, оскільки отримує заробітну плату; доказів, які б вказували на неможливість надання ним матеріальної допомоги він не надав. Також суд врахував, що відповідач має непрацездатних батьків, зокрема хвору матір, яка потребує догляду та лікування, а також, що він сам періодично проходить обстеження та потребує підтримуючого лікування, тому суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно на період навчання, але не довше ніж до досягнення сином 23-річного віку.
Додатковим рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 24 березня 2026 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 2240 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений стороною відповідача розмір витрат на правничу допомогу у сумі 10 700 грн є завищеним, неспівмірним витраченому часу, обсягу і складності наданих послуг, та вважав, що 7000 грн витрат на правничу допомогу відповідатиме критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. З урахуванням часткового задоволення позову суд присудив до стягнення з позивачки на користь відповідача за надану йому правничу допомогу 2240 грн.
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
Представник відповідача адвокат Нежевело В.В. 10 квітня 2026 року подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильну оцінку наданих суду доказів; недоведеність позивачкою обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить Сумський апеляційний суд змінити рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 11 березня 2026 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/10 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача на період навчання, які сплачувати безпосередньо на користь повнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; здійснити перерозподіл судових витрат; судові витрати на стадії апеляційного перегляду вирішити відповідно до ЦПК України. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_6 навчається на дистанційній формі навчання, відвідує навчальний заклад кілька разів на рік, а тому не має значних витрат та не потребує значного утримання, пов`язаного саме з навчанням у вищому навчальному закладі. Крім того, він може самостійно себе утримувати, має неофіційний заробіток - з весни до осені 2025 року працював у ТОВ «Нова Пошта», що підтвердив відповідач допитаний як свідок. Суд не врахував, що батьки відповідача є пенсіонерами, а відповідач здійснює їх утримання та фінансово їх підтримує. Стан здоров`я відповідача також погіршився, він несе значні витрати на своє лікування. Позивачка не довела потребу у збільшенні розміру аліментів у порівнянні з попереднім розміром аліментів, які стягувалися за рішенням суду на утримання неповнолітньої дитини, – 3500 грн щомісячно. Наголошує на тому, що розмір аліментів не повинен призводити до безпідставного збагачення. Стороною позивачки не надано жодного доказу здійснення витрат на утримання сина, пов`язаних із навчанням в університеті, окрім квитанцій про оплату за навчання, проте оплата навчання не є аліментними зобов`язаннями, а належать до додаткових витрат, порядок компенсації яких вирішується в іншому порядку. 
Звертає увагу суду на те, що за останній час майновий та фінансовий стан відповідача значно погіршився, обсяг нерухомого майна, що належить йому на праві власності, зменшився в межах інших судових спорів між сторонами щодо поділу майна подружжя, що на думку заявника апеляційної скарги, є підставою для зменшення розміру аліментів, які відповідач сплачував раніше. 
Вважає, що визначення розміру аліментів в розмірі 1/10 частини становило б той самий розмір аліментів, який стягувався з відповідача на утримання сина як неповнолітнього раніше. Крім того, на думку апелянта присудження сплати аліментів безпосередньо на користь повнолітнього сина буде більш доцільним.
Також представник відповідача ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 24 березня 2026 року в частині зниженого розміру відшкодування судовизх витрат, постановити нове, яким змінити рішення в частині відшкодування (компенсації) судових витрат на професійну правничу допомогу та стягнути на користь відповідача понесені судові витрати у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції умисно занизив суму відшкодування фактично понесених судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката з позивачки, щоб остання не понесла додаткових судових витрат. Зазначає, що суд не має права нав`язувати сторонам умови договору або змінювати їх на власний розсуд. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Суд безпідставно проігнорував, що витрати на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі є співмірними та пропорційними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді та проведеною роботою, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Позивачка ОСОБА_4 відзив на апеляційну скаргу не подала, надіслала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення – без змін.
Фактичні обставини, установлені судом першої та апеляційної інстанції
Сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.04.2007, який було розірвано рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 08.09.2023 у справі № 581/526/23 (а.с. 7, 12-13, том 1).
Позивачка та відповідач є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8, том 1).
Позивачка ОСОБА_4 із сином ОСОБА_6 зареєстровані та проживають по АДРЕСА_1 (а.с. 6-11, 16, том 1).
Відповідач ОСОБА_5 проживає окремо по АДРЕСА_1 , проте фактично проживає по АДРЕСА_2 (а.с. 27, 138 том 1).
Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 29 листопада 2023 року у справі № 581/894/23 стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3500 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 13.10.2023 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12-15, том 1).
Син сторін ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 досяг повноліття.
Відповідно до довідки Сумського національного аграрного університету від 17 жовтня 2025 року № 56, ОСОБА_6 є здобувачем ступеня вищої освіти бакалавр 2 курсу інженерно-технологічного факультету спеціальності «208 Агроінженерія» денної форми здобуття освіти. Термін навчання з 01.09.2024 по 30.06.2028. Фінансування за рахунок коштів фізичних осіб (а.с. 17, том 1).
Загальна вартість за весь строк навчання сина сторін становить 105700 грн (2024-2025 навчальний рік – 22 100 грн, 2025-2026 навчальний рік – 25 200 грн, 2026-2027 навчальний рік – 28400 грн, 2027-2028 навчальний рік – 30 000 грн. Оплату вартості навчання сина здійснює мати (а.с. 18, 21, 22 том 1).
Син сторін протягом 2024 - 2025 року мав 100 грн 00 коп. власних доходів від АТ «Універсалбанк», відомості про доходи з інших джерел за даними ДПС України відсутні (а.с.197 том 1). 
Позивачка ОСОБА_4 працює у ФОП « ОСОБА_9 » з 09.09.2025 по теперішній час на посаді касира. Нарахована заробітна плата за період з 09.09.2025 по 31.10.2025 склала 14 681,82 грн (а.с. 23, том 1).
Відповідач ОСОБА_5 працює майстром з експлуатації, ремонту та обслуговування сільськогосподарської техніки у ТОВ «ЗАВОД КОБЗАРЕНКА», його заробітна плата за період з 01.05.2025 по 31.10.2025 року склала 196 183,68 грн (середньомісячна нарахована заробітна плата становить 32 697,28 грн (а.с. 103, том 1).
За період з 01.04.2024 по 31.10.2025 з ОСОБА_5 на утримання ОСОБА_6 утримано аліментів на суму 86 145,16 грн (а.с. 104, том 1). 
Відповідач ОСОБА_5 з 12.12.2024 по 20.12.2024 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП СОР «Сумська обласна клінічна лікарня» з діагнозом: тромбоз ЦВС лівого ока. 07.03.2025 він перебував на обстеженні у ТОВ «МЕД-СОЮЗ» у лікаря кардіолога з діагнозом: гіпертонічна хвороба 1 стадія, 1 ступінь, передсердна екстрасистолія, СА блокада, ризик – 2. 29.05.2025 відповідач проходив обстеження у ТОВ «МЕД-СОЮЗ» у лікаря-офтальмолога з діагнозом: посттромботична ретинопатія (наслідок тромбозу центральної вени сітківки) лівого ока. Також 26 червня, 13 серпня, 10 вересня 2025 року ОСОБА_5 проходив обстеження у лікаря-офтальмолога у ТОВ «Медичний центр «Світогляд». На лікування витратив 23 100 грн (а.с. 139-151, том 1).
Батьки відповідача є пенсіонерами. Розмір пенсії матері ОСОБА_11 складає 3868,59 грн на місяць, батько ОСОБА_12 – 4058 грн на місяць. ОСОБА_11 у період з 02.09.2025 по 12.09.2025 перебувала на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні (а.с. 134-137, 152 том 1).
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права
Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.
Відповідно до частин першої, другої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (стаття 182 СК України).
Виходячи з викладеного, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 
досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років;
продовження ними навчання;
потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі;
наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Позиція апеляційного суду щодо доводів апеляційної скарги стосовно недоведення позивачкою потреби сина ОСОБА_7 у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням
Системний аналіз норм статей 198-201 Сімейного кодексу України дає підстави для висновку про те, що аліменти на утримання повнолітнього сина, дочки на період навчання мають покривати не виключно їх витрати на навчання, а і базові потреби (харчування, житло, одяг, побут тощо). Потреба в матеріальній допомозі повнолітніх сина або дочки обумовлена відсутністю доходів через зайнятість у процесі навчання, та як наслідок неможливістю задоволення базових потреб.
Частина перша статті 200 СК України імперативно передбачає визначення судом розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України, яка зобов`язує ураховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини.
Наведене вказує на те, що при вирішенні питання про стягнення з батьків аліментів на підставі статей 199, 200 СК України суд при оцінці потреби повнолітніх сина, дочки у матеріальній допомозі оцінює їх загальне матеріальне становище та стан здоров`я, а не виключно їх розмір витрат на навчання. Також частина друга статті 182 Сімейного кодексу України, до якої відсилає стаття 200 цього ж Кодексу, передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Апеляційний суд виходить з презумпції того, що життєдіяльність особи та задоволення її базових потреб є об`єктивно неможливими за відсутності стабільного доходу. 
У справі, яка переглядається, судом установлено, що син сторін ОСОБА_13 досяг повноліття, але йому ще не виповнилось 23 років, він продовжує навчання у вищому навчальному закладі за денною формою, не працює, його доходи за період з січня 2024 року по грудень 2025 року становлять 100 грн, тобто стабільного доходу він не має.
Твердження заявника апеляційної скарги, що син ОСОБА_13 має неофіційний дохід не підтверджуються належними та допустимими доказами, а відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Показання відповідача ОСОБА_5 , допитаного як свідка, стосовно того, що зі слів знайомих йому відомо, що ОСОБА_13 працював у відділенні ТОВ «Нова Пошта» у 2025 році, а на цей час працює в Інтернет-магазині, надаючи консультації по товарах, апеляційний суд не бере до уваги на підставі частини другої статті 90 ЦПК України.
За приписами указаної норми процесуального закону якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу.
Ураховуючи, що пояснення ОСОБА_5 стосовно фактичного працевлаштування його сина є показанням з чужих слів, особи, на яких посилається відповідач не були допитані як свідки, а також відсутні інші допустимі докази зазначених обставин, апеляційний суд не може визнати допустимими показання відповідача в якості свідка. 
Сама по собі обставина того, що на даний час навчання здійснюється дистанційно, не свідчить про те, що син ОСОБА_13 не потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням.
З системного аналізу фактичних обставин, установлених при розгляді справи, та наведених норм законодавства апеляційний суд резюмує, що відповідач має обов`язок утримувати сина ОСОБА_7 , попри досягнення ним повноліття, адже останній продовжує навчання в університеті у зв`язку з чим не працює, а тому потребує матеріальної допомоги від батьків для задоволення елементарних життєвих потреб.
Таким чином апеляційний суд вважає, що позивачка довела належними та допустимими доказами потребу повнолітнього сина ОСОБА_7 у матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання.
Позиція апеляційного суду щодо можливості відповідача надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання та розміру аліментів.
Як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі, виходячи з її змісту, відповідач не заперечує свою можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину ОСОБА_7 , проте вважає, що розмір аліментів на його утримання має становити 1/10 від його заробітку (доходу).
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, працює, має регулярний дохід у вигляді заробітної плати, яка за період з 01.05.2025 по 31.10.2025 року склала 196 183,68 грн (середньомісячна нарахована заробітна плата становить 32 697,28 грн). Інших дітей, яких ОСОБА_5 зобов`язаний утримувати, останній не має. Обставини того, що відповідач має непрацездатних батьків та сам потребує періодичного підтримуючого лікування, були враховані судом при визначенні розміру аліментів.
Доводи заявника апеляційної скарги, що майновий та фінансовий стан відповідача значно погіршився, оскільки обсяг нерухомого майна, що належить йому на праві власності, зменшився апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки у справі, яка переглядається до предмета доказування входить, зокрема, встановлення факту можливості відповідача надавати повнолітньому сину матеріальну допомогу, а не факт зміни (погіршення чи покращення) майнового стану. Наявність інших судових спорів не мають правового значення для вирішення указаної справи та не свідчать про неможливість відповідача надавати повнолітньому сину матеріальну допомогу на період навчання у визначеному судом розмірі.
З огляду на викладені обставини, які характеризують стан здоров`я відповідача, його матеріальний та сімейний стан апеляційний суд погоджується з визначеним місцевим судом розміром аліментів - 1/6 частини з усіх видів доходу (заробітку) відповідача, який підлягає стягненню з відповідача, який відповідає засадам справедливості та розумності.
Заявником апеляційної скарги не доведено підстав зменшення розміру аліментів, який визначений судом першої інстанції і підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на період навчання повнолітнього сина ОСОБА_7 .
Щодо тверджень заявника апеляційної скарги щодо доцільності присудження сплати аліментів безпосередньо на користь повнолітнього сина, апеляційний суд зауважує, що позивачка таких вимог не заявляла, а відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Стягнення аліментів на користь позивачки, з якою проживає син, який продовжує навчання відповідає приписам частини третьої статті 199 Сімейного кодексу України.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування оскарженого рішення суду.
Позиція апеляційного суду щодо вимог апеляційної скарги на додаткове рішення суду
Частиною третьою статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. 
Відповідно до частин три, чотири статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
Відповідач в суді першої інстанції просив стягнути з позивачки на свою користь витрати на правничу допомогу у розмірі 10 700 грн 00 коп.
В суді першої інстанції інтереси ОСОБА_5 представляла адвокат Нежевело В.В., що підтверджується ордером на надання правничої допомоги серії ВМ № 1076320 (а.с. 52, Т. 1).
У першій заяві по суті спору (відзиві на позовну заяву) стороною відповідача було заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, який складається з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 700 грн (а.с. 95-101).
18.03.2026 року адвокат Нежевело В.В. в інтересах ОСОБА_5 подала заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 витрати на правничу допомогу у розмірі 10 700 грн (а.с. 216-217, Т. 1).
На підтвердження понесених витрат стороною відповідача суду першої інстанції було надано копію договору про правничу допомогу від 11.12.2025, за умовами якого адвокат Нежевело В.В. зобов`язалася надавати ОСОБА_5 допомогу у вказаній цивільній справі (а.с. 219, Т. 1).
Згідно з п. 16 указаного договору сторони дійшли згоди про внесення оплати за правове супроводження по суті і у межах даного договору в розмірі 8000 грн внеску будь-яким платіжним способом (на розрахунковий чи картковий рахунок (особистий рахунок) адвоката, поштою тощо) або внесенню готівкою безпосередньо адвокату (на розсуд та за вибором клієнта), шляхом внесення одночасного з підписанням договору гонорару 8000 грн, та подальшого внесення доплати суми гонорару 2700 грн у разі розгляду справи з викликом сторін з проведенням судових засідань.
Також надано копії квитанцій № 11-12/2025 та 15-01/2026 про сплату ОСОБА_5 адвокату Нежевело В.В. 8000 грн та 2700 грн відповідно за надання правничої допомоги (а.с. 220; 221, Т. 1).
Згідно з Актом приймання-передачі (звіт) виконаних робіт за договором про правничу допомогу (детальний опис) від 13.03.2026 загальна вартість наданих послуг становить 10 700 грн (а.с. 222-223, Т. 1). 
20.02.2026 року до суду першої інстанції надійшли заперечення позивачки щодо розподілу фактично понесених витрат на правничу допомогу (а.с. 233-235, Т. 1).
Вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених ОСОБА_5 на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, взявши до уваги умови договору про правничу допомогу від 11.12.2025, обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, підтверджених належними та допустимими доказами, складність справи та заперечення позивачки щодо понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про те, що визначений відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції у сумі 10 700 грн 00 коп. правильно визнано місцевим судом завищеним, витрати у зазначеній сумі не можна визнати належно обґрунтованими та необхідними в контексті обставин цієї справи. 
З огляду на незначну складність цієї справи, належність її до категорії малозначних, ураховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів погоджується з визначеним судом розміром витрат відповідача на професійну правничу допомогу понесених в суді першої інстанції у розмірі 7000 грн, які правильно відповідно до вимог статті 141 ЦПК України були покладені на позивачку пропорційно до розміру позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено, тобто в сумі 2240 грн 00 коп.
Щодо доводів заявника апеляційної скарги, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини колегія суддів зауважує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 (пункт 135) зазначила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
Зважаючи на викладене, суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване додаткове судове рішення. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 375 ЦПК України). 
Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційних скарг за результатами апеляційного перегляду судових рішень, свідчать про те, що суд першої інстанції ухвалив судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а оскаржувані рішення слід залишити без змін.
Висновки суду щодо судових витрат
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України)
Оскільки апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а оскаржувані рішення місцевого суду залишаються без змін, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених заявником апеляційних скарг у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись вимогами статей 141, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , які подані його представником – адвокатом НЕЖЕВЕЛО Валентиною Вікторівною, залишити без задоволення.
Рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 11 березня 2026 року та додаткове рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 24 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач  	М. В. Щербаченко	

Судді Д. В. Сізов 

О. М. Черних