Дата документу 22.05.2026	Справа № 554/4196/26	
 	Провадження № 2/554/3121/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 травня 2026 року м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі: головуючого судді – Бугрія В.М., за участю секретаря судових засідань Мазніченко М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до АТ «Полтаваобленерго» про захист прав споживача, зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Полтави з позовом до АТ «Полтаваобленерго» про захист прав споживача, зобов`язання визнати протиправною бездіяльність АТ «Полтаваобленерго», яка полягає у ненаданні позивачу актів демонтажу та встановлення електролічильника на об`єкті споживання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язати АТ «Полтаваобленерго» надати позивачу: примірник акта демонтажу старого електролічильника із зазначенням його показників; примірник акта встановлення нового двозонного електролічильника із зазначенням початкових показників. 
В обґрунтування позову вказував, що ОСОБА_1 є побутовим споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 .
У вересні 2024 року за вказаною адресою працівниками АТ «Полтаваобленерго» було здійснено заміну однотарифного електролічильника на двозонний. Після проведення робіт йому не було надано: акта демонтажу старого лічильника із зазначенням його показників; акта встановлення нового двозонного лічильника із зазначенням початкових показників.
30.09.2024 він звернувся із письмовою заявою до ТОВ «Полтаваенергозбут» з проханням надати копію акта заміни лічильника. 03.10.2024 ТОВ «Полтаваенергозбут» офіційно переадресувало його звернення до АТ «Полтаваобленерго» як до належного суб`єкта розгляду. Надалі він повторно звертався безпосередньо до АТ «Полтаваобленерго»: 09.03.2026 — письмова вимога надати акти; 23.03.2026 — претензія-нагадування про порушення строків розгляду. Станом на дату подання позову жодної відповіді та жодного акта йому не надано.
ПРРЕЕ (постанова НКРЕКП № 312) п. 8.6.1, 8.6.2, 8.6.9 — оператор системи розподілу зобов`язаний складати акти демонтажу та встановлення засобів обліку, один примірник яких видається споживачу. Кодекс комерційного обліку електроенергії (НКРЕКП № 311) акт встановлення лічильника є обов`язковим документом для фіксації початкових показників.
Закон України «Про захист прав споживачів» ст. 4 — право споживача на отримання необхідної, достовірної та своєчасної інформації; ст. 22 — споживач звільняється від сплати судового збору. Закон України «Про звернення громадян» ст. 20 — звернення, які не потребують додаткового вивчення, мають бути розглянуті невідкладно, але не пізніше 15 днів.
Таким чином, бездіяльність АТ «Полтаваобленерго» щодо ненадання актів є протиправною, порушує його права як споживача та унеможливлює перевірку правильності обліку електроенергії.
Позивач просить задовольнити позов.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Полтави від 30.03.2026 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
13.04.2026 року від АТ «Полтаваобленерго» надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтуванні якого вказував, що позивачем були направлені на адресу АТ «Полтаваобленерго» звернення за вх. № 1613-Т-001 від 10.03.2026 р. та вх. № 1613-Т-001/1 від 24.03.2026 р. , які розглянуто у встановленому порядку та надано відповідь, яку надіслано на електронну пошту споживача 02.04.2026 р.
Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження. Відповідно, відповідач не порушив строки надання відповіді на звернення споживача. Відповідь надана в повному обсязі та у строк, встановлений ЗУ «Про звернення громадян».
Крім того, на аналогічне на змістом звернення позивача до АТ «Полтаваобленерго» від 30.09.2024 р., відповідь з додатками вих. № 04.37/27240 від 11.10.2024 р. надсилалася ОСОБА_1 електронною поштою.
Таким чином, на момент звернення до суду, а також на момент розгляду справи, відсутній предмет спору, оскільки: відсутня бездіяльність відповідача; спірні правовідносини фактично відсутні; вимоги позивача є безпідставними, оскільки відповідний акт уже було надано.
Відповідач вважає, що на момент розгляду справи відсутній предмет спору, оскільки обставини, які були підставою для звернення позивача до суду, на даний час врегульовані сторонами. Зокрема, звернення позивача до АТ «Полтаваобленерго» розглянуто Товариством та надано відповіді разом з копією акту технічної перевірки, пломбування/розпломбування вузла обліку електричної енергії від 28.08.2024 р.
14.04.2026 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в обґрунтуванні якого вказував, що твердження відповідача є неправдивими, юридично необґрунтованими та спростовуються доказами, наведеними нижче.
Відповідач не надав: доказів відправлення, доказів доставки, доказів отримання, технічного звіту поштового сервера, жодного підтвердження вручення. Лист вперше з`явився лише у відзиві від 13.04.2026. Це свідчить про: можливе створення документа заднім числом, відсутність фактичного направлення у 2024 році.
Документи, додані до листа, не є актами заміни лічильника. До листа додано: акт технічної перевірки вузла обліку електричної енергії та акт опломбування/розпломбування вузла обліку електричної енергії.
Відповідач намагається усунути порушення заднім числом; це не впливає на факт порушення на момент подання позову. Документи, додані до листа, також не є актами заміни, це не ті документи, які вимагає ККОЕЕ. Різні акти у 2024 та 2026 роках, вони різні за формою, різні за змістом,
VI. Лист НКРЕКП від 31.03.2026 № 19393/17.3.1/9-26НКРЕКП офіційно встановила: АТ «Полтаваобленерго» не надало споживачу актів, передбачених Кодексом; акти, надані відповідачем, не передбачені Кодексом; ОСР зобов`язаний надати повний комплект документів.
Це повністю спростовує твердження відповідача про «відсутність предмета спору».
Відповідач надав різні документи у різний час і це свідчить про недостовірність. Відповідач не довів вручення листа від 11.10.2024. А отже — строк розгляду звернення порушений.
Позивач просив відхилити відзив АТ «Полтаваобленерго» як необґрунтований та відмовити у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження, продовжити розгляд справи по суті. 
22.04.2026 року від АТ «Полтаваобленерго» надійшло заперечення на відповідь на відзив, в обґрунутуванні якого вказував, що твердження позивача, що позов подано у зв`язку з тим, що АТ «Полтаваобленерго»: не надало акт демонтажу старого лічильника, не надало акт встановлення нового лічильника, не надало протокол параметризації, не надало паспорт засобу комерційного обліку, не надало документ про введення вузла обліку в облік, не надало жодного документа, передбаченого Кодексом комерційного обліку електричної енергії не відповідає дійсності. 11.10.2024 р. та повторно 21.10.2024 р. на електронну пошту ОСОБА_1 було направлено копію акту технічної перевірки вузла обліку електричної енергії та копію акту пломбування/розпломбування вузла обліку електричної енергії.
Крім того, 02.04.2026 р. вищевказані акти направлено на електронну адресу споживача.
АТ «Полтаваобленерго» наголошує, що ці дані містяться в акті технічної перевірки вузла обліку електричної енергії від 28.08.2024 р. та в акті пломбування/розпломбування вузла обліку електричної енергії, які направлялися позивачу 11.10.2024 р. (повторно 21.10.2024 р.) та 02.04.2026 р. на його електронну пошту. Документи, які містять вказані відомості надавалися гр. ОСОБА_1 листами на електронну пошту 11.10.2024 р. (повторно 21.10.2024 р.) та 02.04.2026 р. З акту технічної перевірки вузла обліку електричної енергії від 28.08.2024 р., вбачається: колонки «Параметри лічильника», «Знятий лічильний» та «Встановлений лічильник». В колонці встановлений лічильник вказано тип лічильника NIK 2104 AP2T.1802.МС.11, заводський номер – 20725669, покази – Т1 – 0, Т2-0, клас точності/ Номінальний струм, А/Фазність – 1/ 5(60)А/1, дата повірки - II-2024.
Крім того, в колонці «Знятий лічильник» вбачається, що лічильник типу NP-06 заводський номер 3352 знятий з показами «22466».
Дата зняття попереднього лічильника е/е і встановлення нового одна – 28.08.2024р., яка і вказана в акті. Просили закрити провадження по справі або відмовити у задоволені позову. 
23.04.2026 року від позивача надійшло клопотання про визнання доказів неналежними та заперечення.
Сторони надали заяви про розгляд справи без участі.
Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Як було встановлено судом, ОСОБА_1 є побутовим споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 .
У вересні 2024 року за вказаною адресою працівниками АТ «Полтаваобленерго» було здійснено заміну однотарифного електролічильника на двозонний. Після проведення робіт йому не було надано: акта демонтажу старого лічильника із зазначенням його показників; акта встановлення нового двозонного лічильника із зазначенням початкових показників.
30.09.2024 він звернувся із письмовою заявою до ТОВ «Полтаваенергозбут» з проханням надати копію акта заміни лічильника. 03.10.2024 ТОВ «Полтаваенергозбут» офіційно переадресувало його звернення до АТ «Полтаваобленерго» як до належного суб`єкта розгляду. Надалі він повторно звертався безпосередньо до АТ «Полтаваобленерго»: 09.03.2026 — письмова вимога надати акти; 23.03.2026 — претензія-нагадування про порушення строків розгляду. Станом на дату подання позову жодної відповіді та жодного акта йому не надано.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами або договором.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.
За змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.
Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.
Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Аналіз частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.
Закон України «Про житлово-комунальні послуги» регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.
Стаття 1 зазначеного Закону визначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
У відповідності до положень статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.
Споживач, згідно з положеннями статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості; на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
Індивідуальний споживач, згідно з положеннями ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг.
Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» такому праву відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, які їм надавалися.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У вересні 2024 року за вказаною адресою працівниками АТ «Полтаваобленерго» було здійснено заміну однотарифного електролічильника на двозонний. Після проведення робіт йому не було надано: акта демонтажу старого лічильника із зазначенням його показників; акта встановлення нового двозонного лічильника із зазначенням початкових показників.
30.09.2024 позивач звернувся із письмовою заявою до ТОВ «Полтаваенергозбут» з проханням надати копію акта заміни лічильника. 03.10.2024 ТОВ «Полтаваенергозбут» офіційно переадресувало його звернення до АТ «Полтаваобленерго» як до належного суб`єкта розгляду. Надалі він повторно звертався безпосередньо до АТ «Полтаваобленерго»:
09.03.2026 — письмова вимога надати акти; 23.03.2026 — претензія-нагадування про порушення строків розгляду. 
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що неодноразово звертався до відповідача із вимогою надати зазначені документи, однак відповіді не отримав, що, на його думку, свідчить про протиправну бездіяльність АТ «Полтаваобленерго» та порушує його права як споживача електричної енергії.
Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що звернення позивача були розглянуті у встановленому законом порядку та строки, а інформація щодо заміни приладу обліку разом із копіями відповідних документів неодноразово надсилалась позивачу електронною поштою, зокрема 11.10.2024 року, повторно 21.10.2024 року та 02.04.2026 року. Відповідач також вказав, що всі відомості щодо демонтованого та встановленого лічильників містяться в акті технічної перевірки вузла обліку електричної енергії від 28.08.2024 року та акті пломбування/розпломбування вузла обліку електричної енергії.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Судом встановлено, що 28.08.2024 року працівниками АТ «Полтаваобленерго» було здійснено заміну засобу комерційного обліку електричної енергії за адресою проживання позивача.
З наданого відповідачем акта технічної перевірки вузла обліку електричної енергії від 28.08.2024 року вбачається, що в ньому зазначено тип, заводський номер та показники демонтованого лічильника, а також тип, заводський номер та початкові показники встановленого приладу обліку. Зокрема, зафіксовано демонтаж лічильника типу NP-06, заводський номер 3352, з показами 22466 кВт·год та встановлення лічильника типу NIK 2104 AP2T.1802.MC.11, заводський номер 20725669, з початковими показами Т1 – 0, Т2 – 0.
Суд бере до уваги, що позовні вимоги спрямовані на отримання інформації щодо факту демонтажу та встановлення засобу обліку, а також показників такого засобу обліку. Водночас матеріалами справи підтверджується, що зазначені відомості містяться у документах, копії яких були надані відповідачем під час розгляду справи.
Посилання позивача на те, що надані відповідачем акти не є актом демонтажу та актом встановлення лічильника у буквальному розумінні, не можуть бути самостійною підставою для задоволення позову, оскільки судовому захисту підлягає порушене право, а не формальна невідповідність назви документа. Позивачем не доведено, що відсутність окремих документів із відповідною назвою спричинила порушення його прав або призвела до неправильного нарахування обсягів спожитої електричної енергії.
Щодо вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача, суд зазначає, що зі змісту наданих сторонами доказів убачається, що звернення позивача були розглянуті відповідачем та на них надано відповіді. Сам по собі факт незгоди позивача зі змістом наданої відповіді не свідчить про наявність бездіяльності суб`єкта господарювання.
Крім того, на момент ухвалення рішення відповідачем надано документи, які містять інформацію щодо демонтованого та встановленого засобів обліку, а тому вимога про зобов`язання надати відповідні відомості фактично втратила актуальність.
Посилання позивача на лист НКРЕКП не є безумовною підставою для задоволення позову, оскільки такий лист не є нормативно-правовим актом та не має преюдиційного значення для суду. Висновки суду ґрунтуються на безпосередньому дослідженні доказів, наявних у матеріалах справи.
Оцінюючи докази у їх сукупності відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд доходить висновку, що позивач не довів наявності протиправної бездіяльності відповідача та порушення своїх прав у спосіб, зазначений у позовній заяві.
А тому повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими судом, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.
При зверненні до суду позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 264-265, 274-279 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Полтаваобленерго» про захист прав споживача, зобов`язання вчинити певні дії.
Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу. Відомості щодо учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: АТ «Полтаваобленерго», адреса: 36022, м. Полтава. вул. Старий Поділ, 5.

Суддя В.М.Бугрій