Справа № 450/5381/25
Провадження № 2/463/893/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року місто Львів
Личаківський районний суд м. Львова в складі: 
головуючої судді Ціпивко І.І., з участю секретаря судового засідання Москальової А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, про позбавлення батьківських прав, 
з участю позивача ОСОБА_1 , його представника – адвоката Гошовської Я.А., дитини ОСОБА_3 , представника третьої особи – комісії у справах дітей Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області іванової Я.М., 

встановив:

Стислий виклад позицій сторін.
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 , від якого у них народилося двоє дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_2 дружина позивача ОСОБА_5 померла. Від попереднього шлюбу з ОСОБА_8 у неї є дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка постійно із ними проживала та після смерті матері продовжує спільно проживати із позивачем, перебуває на повному його утриманні, фактично була і є членом його сім`ї. Біологічний батько дитини ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та від народження дитини її життям не цікавиться, фактично її не визнає як свою дитину. Таким чином, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.
Відповідач не скористався правом на подання відзиву.
Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст.174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило.
Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 12.01.2026 року головуючою у справі визначено суддю Ціпивко І.І.
Ухвалою судді Личаківського районного суду міста Львова Ціпивко І.І. від 16.01.2026 року прийнято до розгляду справу, відкрито провадження та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 12.02.2026 року.
12.02.2026 року розгляд справи у підготовчому судовому засіданні відкладено у зв`язку з неявкою сторін.
Ухвалою суду від 12.02.2026 року залучено Службу у справах дітей Давидівської сільської ради Львівського Львівської області як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа орган опіки та піклування Давидівської сільської ради, про позбавлення батьківських прав. Розгляд справи у підготовчому судовому засіданні відкладено до 17.03.2026 року.
17.03.2026 року розгляд справи у підготовчому судовому засіданні відкладено у зв`язку з неявкою сторін.
14.04.2026 року розгляд справи у підготовчому судовому засіданні відкладено у зв`язку з неявкою сторін.
07.05.2026 року ухвалою суду закрито підготовче провадження в справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа орган опіки та піклування Давидівської сільської ради, про позбавлення батьківських прав. 
Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 04 червня 2026 року.
04.06.2026 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін.
Розгляд справи по суті відбувся 25.06.2026 за участі позивача, його представника, представника третьої особи та дитини.
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Гошовська Я.А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Надали пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в суді. До суду надіслав клопотання про розгляд справи без його участі. Проти позбавлення його батьківських прав не заперечив.
Представник третьої особи Служби у справах дітей Давидівської сільської ради Львівського Львівської області, Іванова Я.М., у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог у частині позбавлення відповідача ОСОБА_2 не заперечила та підтримала у цій частині висновок органу опіки та піклування. Проте вважає передчасним питання про встановлення опіки над дитиною, а тому подання щодо встановлення опіки над дитиною органом опіки не надавалося, позивач із відповідною заявою не звертався. 
Дитина - ОСОБА_3 , будучи заслуханою у судовому засіданні, повідомила, що проживає у с. Давидів Львівського району Львівської області разом із своїм батьком ОСОБА_1 , сестрами: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , бабусею, тіткою. Чоловіка на ім`я ОСОБА_4 не знає та ніколи не бачила. Мама розповідала про нього, про те, що він є її батьком, проте жодних зустрічей із ним чи телефонних розмов у своєму житті в неї не було. Вона його не знає. Вважає батьком ОСОБА_1 , з яким постійно проживала та проживає.
Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем ОСОБА_2 слід прийняти, позов задовольнити у частині позбавлення його батьківських прав. 
Суд відповідно до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків.
Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов такого висновку.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є: батько ОСОБА_4 та мати ОСОБА_5 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 26.09.2013 року.
Судом встановлено, що 01.03.2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб у Давидівській сільській раді Львівського району Львівської області, актовий запис №02, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 01.03.2022 року.
Від згаданого вище шлюбу народилося двоє дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_3 від 11.01.2019 року та серії НОМЕР_4 від 01.03.2022 року, відповідно.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 02.05.2025 року ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Згідно з актом служби у справах дітей Давидівської сільської ради від 09.04.2026 року № 01-36/21 та актом оцінки потреб КЗ «ЦН-СП та СП» Давидівської сільської ради від 09.04.2026 року № 101, ОСОБА_1 , зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . У даному житловому будинку умови добрі, ОСОБА_12 ділить кімнату із своєю сестрою, де є усі необхідні меблі та речі для розвитку та виховання дитини
Відповідно до заяви ОСОБА_4 від 01.10.2025 рок, засвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, останній не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 15.07.2025 року, комісією проведено обстеження житлових умов ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . У зазначеному будинку проживають дев`ять осіб, у тому числі позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Умови будинку добрі. 
За станом здоров`я як позивач ОСОБА_1 так і дитина ОСОБА_3 здорові, що підтверджується довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області» та декларацією сімейного лікаря дитини ОСОБА_3 № 0001-8РР8-Т210.
Відповідно до довідки Давидівського ліцею ім. Т.Г.Шевченка № 195 від 08.09.2025 року, ОСОБА_3 навчається у закладі є ученицею 7-В класу. ОСОБА_1 займається її вихованням, цікавиться її навчанням. Вероніка характеризується позитивно.
Відомостями із додатку «Резерв+» встановлено, що станом на 06.04.2026 року ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та має відстрочку від мобілізації як батько чи мати, які самостійно виховують дитину до 18 років (має двох неповнолітніх дітей, дружина померла).
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Сімейного кодексу України.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Згідно зі ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує також висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Під час застосування наведених норм права суд враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70), Верховним Судом у постановах від 26.12.2018, 13.03.2019 та 06.05.2020 при розгляді справ № 404/6391/16-ц, № 631/2406/15-ц та № 753/2025/19, відповідно до яких ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Звертаючись до суду з даним позовом позивач обґрунтовує мотивованість та підставність подачі такого тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки. Зокрема, стверджує про те, що відповідач не піклується про доньку, не проявляє заінтересованість у її подальшій долі, не цікавиться станом її здоров`я, не піклується про фізичний розвиток дитини, не спілкується з дитиною та не вважає її своєю. Відповідач не з`являється за місцем проживання дитини, не виявляє жодної ініціативи у встановленні будь-якого контакту з дитиною. Участь у житті дитини батько не брав та не бере й на даний час. Відповідач своїх батьківських обов`язків, зокрема, обов`язку виховувати та утримувати дитину до досягнення повноліття не виконує взагалі та не здійснює жодних дій, спрямованих на його виконання.
Суд погоджується з аргументами сторони позивача, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми у частині позбавлення відповідача батьківських прав.
Так, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, підготовкою до самостійного життя, не бере участі у її вихованні, матеріально не забезпечує, не дбає про здоров`я доньки, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не спілкується з нею.
У суду відсутні підстави ставити під сумнів істинність фактів, зазначених у досліджених судом доказах, оскільки такі відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах.
З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого Комісією у справах дітей Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, судом встановлено, що орган опіки та піклування Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області вважає за доцільне дати дозвіл на позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , щодо ОСОБА_3 .
Суд звертає увагу на відсутність доказів, які б свідчили про вжиття відповідачем будь-яких дій (заходів) щодо зміни ситуації, яка склалася, що, в свою чергу, давало б суду підстави вважати, що відповідач бажає виправити свою поведінку в інтересах дитини, оскільки останній у судові засідання не з`являвся, що свідчить про його байдуже ставлення до доньки, її розвитку та виховання.
У цій справі наявні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить Конвенції про права дитини, і в такому випадку судом на перше місце ставляться якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає в себе і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, оскільки відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню сина.
Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод органи державної влади не можуть втручатися у здійснення права на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Втручання у повагу до сімейного життя на становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України»).
Одним із фундаментальних принципів демократичного суспільства є законність, на яку посилається преамбула до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Законність передбачає, серед іншого, що втручання з боку виконавчої влади в права осіб повинне бути предметом ефективного контролю. Цей контроль звичайно здійснюється судовою владою, оскільки судовий контроль надає найкращі гарантії незалежності, неупередженості та належної процедури.
Суд вважає, що позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 відповідає пункту 2 частини 1 ст. 164 СК України. Таке втручання здійснено для захисту здоров`я та моралі дитини, тобто відповідає цілям, зазначеним у пункті 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Позбавлення батьківських прав є втручанням у сімейне життя. Однак таке втручання в даному випадку є виправданим і пропорційним, оскільки цього потребують інтереси дитини, батько якої не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя, не бере участі в її вихованні, матеріально не забезпечує, не дбає про здоров`я доньки, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не спілкується з донькою. Така поведінка батька відносно своєї дитини дає підстави для обґрунтованих сумнівів у його спроможності та волевиявленні виконувати свої природні батьківські обов`язки і свідчить про ризик неналежного виховання дитини. Таким чином, втручання є необхідним у демократичному суспільстві і державні органи мають діяти в межах своєї дискреції для захисту прав дитини.
З урахуванням наявних у справі доказів, обставин справи, сукупності усіх чинників і факторів, суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача не суперечить нормам міжнародного права та практиці ЄСПЛ.
Разом з тим, щодо позовної вимоги про призначення опікуном ОСОБА_3 ОСОБА_1 , то суд вважає таку передчасною, зважаючи на таке.
Відповідно до ст. 243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.
Відповідно до ч.ч. 3 та 4 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.
Зважаючи на відсутність у матеріалах справи подання органу опіки та піклування про призначення опікуна чи піклувальника дитині, яка позбавлена батьківського піклування, що є підставою для вирішення питання щодо призначення опікуна чи піклувальника, суд вважає вимогу про призначення позивача опікуном ОСОБА_3 передчасною, а відтак у задоволенні такої слід відмовити.
Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, враховуючи те, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а тому позбавлення його батьківських прав буде лише сприяти розвитку дитини, а відтак позовні вимоги слід задовольнити у частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_3 , а у задоволенні позовної вимоги про призначення опікуном ОСОБА_3 ОСОБА_1 відмовити.
Щодо судових витрат.
Крім того, відповідно до п. 6 ч. ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Разом з тим, суд враховує, що відповідно до принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд зобов`язаний розглядати справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.
Відтак судові витрати слід віднести на рахунок позивача.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Службу у справах дітей Давидівської сільської ради Львівського Львівської області, про позбавлення батьківських прав, задовольнити частково. 
Позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , стосовно дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .
Відповідач ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .
Третя особа: Орган опіки і піклування Давидівської сільської ради львівського району Львівської області, місцезнаходження: 81151, с. Давидів, вул. Незалежності 1А, код ЄДРПОУ 04372313.
Рішення складено 01 липня 2026 року.

Суддя          Ірина ЦІПИВКО