ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2026 року	Львів	Справа № 140/14223/24 пров. № А/857/17649/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В., 
суддів Гуляка В.В., Кушнір В.О.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року (судді Димарчук Т.М., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Луцьк) у справі №140/14223/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ЄВРОІМПОРТ ГРУП” до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,-
ВСТАНОВИВ:

ТзОВ “ЄВРОІМПОРТ ГРУП” звернулося з позовом до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2024/000338/2 від 05.11.2024.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року задоволено позов повністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням Волинська митниця подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. 
Відзиві на апеляційну скаргу позивач не подав.
Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 311 КАС України розгляд справи призначено в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 02.01.2024 між ТзОВ “Євроімпорт Груп” (покупець) та компанією “Boseler Goldschmaus Gmbh & Co KG” (продавець) було укладено контракт №02/01/2024, за умовами якого продавець продає, а покупець купує м`ясні продукти та продукти птиці в асортименті, що обумовлено кількістю, цінами та умовами поставки вказаними окремо в інвойсах та можливих додатках до договору, які є невід`ємною частиною цього договору та завіряються печатками та підписами сторін. Асортимент, одиниця виміру, кількість, фасування та упаковка, ціна за одиницю продукції та загальна вартість товару вказується в інвойсі. 
Відповідно до п. 2 контракту продавець відвантажує товар в строк 2 календарних днів від дати отримання продавцем коштів на поточний рахунок. Поставка товару здійснюється відповідно до Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс 2020 на умовах вказаних в інвойсі на кожне окреме завантаження до цього договору, а саме: CFR, CIF, FCA, DDP, CPT, EXW. 
Відповідно до п. 4 контракту валютою платежів цього договору є євро, якщо інше не погоджено сторонами в відповідній специфікації (додатку до цього договору) або інвойсі. Всі оплати за даним договором будуть здійснені на підставі інвойсів, наданих продавцем. Оплата може бути здійснена на підставі копії інвойсу, відправленого по факту чи по електронній пошті. Оплата товару, що поставляється у відповідності з умовами цього договору, здійснюється в євро на умовах 100% передоплати, якщо інше не погоджено сторонами в відповідному додатку до цього договору або інвойсах.
Ціна за одиницю товару зазначається в відповідному інвойсі. Загальна вартість товару (загальна вартість договору), що має бути поставлений за цим договором визначається як сума вартостей товару, який має бути поставлений згідно всіх інвойсів. Вартість упаковки і маркування включена у вартість товару (п. 5 контракту) (а.с.14-17, том 1). 
Додатком №1 від 01.10.2024 до договору від 02.01.2024 №02/01/2024 пункт 5.5 договору викладено в наступній редакції: у вартість товару включається вартість упаковки, маркування, вартість тари, палет, навантаження і сертифікату походження. Витрати пов`язані із виконанням цього договору розподіляються між сторонами відповідно до правил Інкотермс 2020 та страхування товару, що передбачено пунктом 2.5 (а.с.18, том 1).
04.11.2024 декларантом позивача в порядку електронного декларування подано до Волинської митниці митну декларацію №24UA205140070029U1 з описом товару: "Сало свійських свиней, морожене, обвалене, без шкіри, представлене у вигляді обрізків, без будь-якої кулінарної обробки, без вмісту харчових добавок, спецій, солі, приправ та інших домішок, не консервоване в поліблоках, вага нетто - 21033 кг, 1287 піддонів. Дата виробництва – 10/2024, термін придатності – 10/2026 при - 18C градусів. Виробник - Boseler Goldschmaus GmbH & Co. KG DE", де в графі 42 МД вказано ціну товару у розмірі 13461,12 Євро. В графі 45 зазначено митну вартість товару (з урахуванням витрат на транспортування товару у розмірі 1223,09 Євро) в сумі 660319,64 грн (еквівалентно 14684,21 Євро), яку визначено за 1 методом визначення митної вартості товару – за ціною контракту (а.с.19-20, том 1).
На підтвердження обґрунтованості заявленої у МД митної вартості товарів та обраного методу її визначення разом з МД декларант надав митному органу документи, які посвідчують підстави придбання товару, його якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування, а саме: договір купівлі-продажу №02/01/2024 від 02.01.2024; додаток №1 від 01.10.2024 до договору купівлі-продажу від 02.01.2024 №02/01/2024; рахунок-фактуру (інвойс) №2401023339 від 30.10.2024; автотранспортну накладну (CMR) №2401023339 від 30.10.2024; рахунки-проформи №2401023339 та №2401023338 від 16.09.2024; сертифікат якості від 30.10.2024 №б/н; пакувальний лист від 30.10.2024 №б/н; прайс-лист від 16.09.2024; міжнародний ветеринарний сертифікат №DE-0108003-97400570 від 30.10.2024; платіжну інструкцію в іноземній валюті №294 від 29.10.2024; рахунок на сплату за транспортно-експедиційні послуги №3998 від 04.11.2024; довідку про вартість перевезення №б/н від 03.11.2024; договір про перевезення вантажів у міжнародних сполученнях від 01.01.2024 №1; заявка на перевезення №3998 від 31.10.2024 до договору №1 від 01.01.2024; договір про перевезення №Р-2372 від 13.02.2023; заявку на перевезення №3998 від 31.10.2024 до договору №Р-2372 від 13.02.2023; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №3-1/1452 від 31.10.2024; декларацію-інвойс №2401023339 від 30.10.2024; лист №б/н від 04.11.2024 ФОП ОСОБА_1 про залучення перевізника ФОП ОСОБА_2 ; лист-підтвердження від постачальника від 04.11.2024; роздруківку посилань із висновку ДП Держзовнішінформ №3-1/1452 від 31.10.2024; картку рахунку №3712 по контракту №02/01/2024 від 02.01.2024; оборотно-сальдову відомість по рахунку №3712 по контракту №02/01/2024 від 02.01.2024; копію митної декларації країни відправлення №24DE533046001025В4 від 30.10.2024 (а.с.14-18,23-47,60,140,145,147 зворот, том 1).
Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення, митницею у зв`язку з наявністю розбіжностей в поданих документах, в електронному повідомленні декларанту згідно з статтями 53 та 54 МК України у 10-ти денний термін запропоновано подати такі документи: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; транспортні (перевізні) документи; якщо здійснювалось страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; копію митної декларації країни відправлення; інші документи, що підтверджують митну вартість імпортованого товару за бажанням декларанта.
На вимогу митниці декларантом надано довідку щодо відсутності страхування товару від 04.11.2024 №0411/02 та лист-пояснення від 05.11.2024 №0511 (а.с.50-54). Листом від 05.11.2024 №5832 митний орган повідомлено про надання всіх витребовуваних документів, які на даний час є в наявності (а.с.155 зворот, том 1).
05.11.2024 Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2024/000338/2 (а.с.57, том 1). 
Як зазначено у графі 33 рішення, під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару було встановлено, що подані документи не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять розбіжності, зокрема: - умови поставки FCA передбачають, що на покупця покладені обов`язки з оплати навантажувальних робіт, доставки, страхування. В графах 21,22 МВ відсутні відомості про вартість витрат на навантаження, страхування. Вказане свідчить про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неповних відомостей стосовно складових митної вартості; - відповідно рахунку на оплату №3998 від 04.11.2024 витрати на транспортування по маршруту Garrel (Німеччина) – м/п Дорогуськ становлять 55000,00 грн. Відстань даного маршруту орієнтовно 1366 км; транспортні витрати становлять 40,27 грн/км (55000/1366). Згідно вищезазначеного документа вартість транспортування по маршруту п/п Ягодин – Київ становить 29500,00 грн, відстань даного маршруту орієнтовно 509 км, що в перерахунку 57,96 грн/км (29500/509). Вказане свідчить про можливе заниження транспортних витрат в частині непропорційного розподілу витрат до та після кордону України; - митна декларація країни відправлення №24DE533046001025B4 від 30.10.2024 дозволяє ідентифікувати партію товару, але не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує заявлену декларантом митну вартість, оскільки не містить вартісних та статистичних даних товару.
Зважаючи на неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, у зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості (методу 2а та методу 2б - з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методу 2в та методу 2г - з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта, митну вартість товару визначено за резервним методом згідно зі ст. 64 МК України на підставі цінової інформації наявної в митного органу в ЄАІС. Рівень митної вартості становить: товар – на рівні 1,1 дол. США/кг за МД №UA205140/2024/058450 від 16.09.2024. Митницею для коригування митної вартості взято вартість товару «Cало свійських свиней» виробника «Boseler Goldschmaus GmbH & Co. KG DE», з врахуванням ідентичних умов поставки – FCA GARREL та обсягу ввезеної партії. 
Коригування митної вартості слугувало підставою для видачі картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2024/003004 (а.с.55-56, том 1). 
Випуск у вільний обіг транспортного засобу здійснено за МД №22UA205140070208U8 від 05.11.2024 із застосуванням положень частини 7 статті 55 МК України (а.с.58, том 1).
Позивач, не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товару, звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Митне оформлення за правилами регулювання положень частини 1 статті 248 Митним кодексом України (далі– МК України) розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина 1 статті 257 МК України).
Положеннями статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частина 2 статті 51 МК України).
Відповідно до частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, відповідно до частини 2 статті 52 МК України, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
У випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).
Згідно частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
В силу вимог частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
У частині 3 статті 53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3)рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Як визначено частиною 1 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. 
Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Водночас, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Частиною 1 статті 58 МК України визначено умови, за яких застосовується метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. В частині другій цієї статті передбачено, коли такий метод не застосовується. А саме: метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, в силу правового регулювання частини 4 і 5 статті 58 МК України, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Колегія суддів відповідно до матеріалів справи встановила, що митна вартість ввезеного товару визначена позивачем за першим методом - ціною договору.
Апеляційний суд аналізуючи апеляційні вимоги та підстави прийняття оскаржуваного рішення враховує, що спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару "сало свійських свиней, морожене, обвалене, без шкіри, представлене у вигляді обрізків, без будь-якої кулінарної обробки, без вмісту харчових добавок, спецій, солі, приправ та інших домішок, не консервоване в поліблоках", за МД №24UA205140070029U1 від 04.11.2024, щодо якого проведено коригування митної вартості) за основним методом (за ціною договору (контракту)). 
Так, декларантом подано документи, які підтверджують усі складові митної вартості за першим (основним) методом. Так, договір купівлі-продажу №02/01/2024 від 02.01.2024, укладений між ТОВ "ЄВРОІМПОРТ ГРУП" (покупець) та компанією Boseler Goldschmaus GmbH & Co KG (Німеччина, продавець), містить усі необхідні відомості щодо сторін договору, комерційних умов то строку поставки; рахунок-фактура (інвойс) №2401023339 від 30.10.2024, надана для підтвердження митної вартості товару, визначає вартість товару 13461,12 Євро (вага 21033,00 кг). 
Відповідно до п.п. 4.4 договору купівлі-продажу №02/01/2024 від 02.01.2024 оплата товару, що поставляється у відповідності з умовами цього договору, здійснюється в Євро на умовах 100% передоплати, якщо інше не погоджено сторонами у відповідному додатку до цього договору або інвойсах.
Доказом оплати товару є банківський платіжний документ в іноземній валюті №294 від 29.10.2024 на суму 13440,00 Євро, за яким можна ідентифікувати сторін зовнішньоекономічної операції купівлі-продажу. При цьому в платіжному документі в іноземній валюті №294 від 29.10.2024 в призначенні платежу вказано «передплата за контрактом №02/01/2024 від 02.01.2024, рахунок-проформа №2401023339» (а.с.60, том 1).
Разом з тим, суд наголошує, що ціна продажу імпортованих товарів – це ціна, зазначена саме відправником у рахунках-фактурах. Лише рахунок-фактура (інвойс), згідно з частиною 2 статті 53 МК України є документом, який підтверджує митну вартість товару. 
Вказана в МД №24UA205140070029U1 від 04.11.2024 ціна товару відповідає тій, що зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі) №2401023339 від 30.10.2024, наданому позивачем для підтвердження митної вартості товару та становить 13461,12 Євро.
Отже, вказаними документами підтверджується, що вартість оцінюваного товару, щодо якого здійснено коригування митної вартості становить 13461,12 Євро. Жодних розбіжностей чи суперечностей щодо ціни товару подані позивачем документи не містили.
Згідно пунктом 6 частини 10 статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Визначаючи митну вартість за першим методом за МД №24UA205140070029U1 від 04.11.2024, декларант до фактурної вартості додав також витрати з перевезення товару від місця передачі перевізнику до кордону України (55000,00 грн), що не заперечується відповідачем. 
На підтвердження вартості витрат на транспортування товару митному органу було надано: договір про перевезення вантажів у міжнародних сполученнях від 01.01.2024 №1, укладений між ФОП ОСОБА_3 (експедитор) та ТОВ "ЄВРОІМПОРТ ГРУП" (замовник); заявку на перевезення №3998 від 31.10.2024 до договору №1 від 01.01.2024; рахунок на сплату за транспортно-експедиційні послуги №3998 від 04.11.2024; довідку про вартість перевезення №б/н від 03.11.2024, відповідно до яких витрати по доставці товару згідно CMR б/н від 07 травня 2024 року автомобілем НОМЕР_1 / НОМЕР_2 (вказаного у графах 18,21 МД) за маршрутом: Garrel (Німеччина) - м/п Доргуськ-Ягодин (Україна) - становлять 55000,00 грн (витрати з перевезення вантажу до кордону України); м/п Доргуськ-Ягодин (Україна) - м. Київ (Україна) - становлять 29500,00 грн. Оплата за експедиційні послуги (експедиторська винагорода) по території України – 500,00 грн. Страхування вантажу не проводилось. При цьому, вартість витрат на перевезення товару, яка включена до митної вартості товару складає 55000,00 грн (витрати з перевезення вантажу до кордону України) (а.с.37,39-40,43,47).
З вищенаведеного слідує, що визначена у МД №24UA205140070029U1 від 04.11.2024 митна вартість товару у розмірі 660319,64 грн (еквівалентно 14684,21 Євро), включає вартість товару (13461,12 Євро) і вартість витрат на транспортування товару до кордону України 55000,00 грн (еквівалентно 1223,09 Євро), та підтверджена всіма необхідними документами, наданими декларантом.
Вказані документи надавались Волинській митниці, а тому у відповідача була можливість для перевірки складових митної вартості товару, вказаної декларантом у митній декларації №24UA205140070029U1 від 04.11.2024.
Щодо аргументів відповідача у спірному рішенні проте, що умови поставки FCA передбачають, що на покупця покладені обов`язки з оплати навантажувальних робіт, доставки, страхування, натомість в графах 21, 22 ДМВ відсутні відомості про вартість витрат на навантаження та страхування, суд зазначає, що умови поставки FCA або Франко-перевізник (... назва місця) означає, що продавець доставить вантаж, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця. Вибір місця постачання вплине на зобов`язання з навантаження й розвантаження товару в даному місці: якщо постачання здійснюється в приміщенні продавця, то продавець несе відповідальність за завантаження; якщо ж постачання здійснюється в інше місце, продавець за відвантаження товару відповідальності не несе. Зі змісту зазначеного терміну вбачається, що базис поставки на умовах FCA покладає зобов`язання по завантаженню на продавця. Відповідальність знімається з відправника вантажу в той момент, коли він передає товар перевізнику, найнятому покупцем. Подальші ризики щодо транспортування вантажу покупець несе самостійно. При цьому всі експортні формальності та мита має здійснити та сплатити продавець, а витрати на імпортне оформлення залишаються на покупці. Ризики переходять від продавця до покупця після розміщення вантажу у транспорті, що належить перевізнику, або після передачі товару на місце завантаження транспорту перевізника. При цьому, пунктами 2.4 та 2.5 договору купівлі-продажу № 02/01/2024 від 02.01.2024 чітко передбачено, що продавець за власні кошти здійснює навантаження товару на транспортні засоби в місці відправлення та страхування товару. Додатково пунктом 5.5 договору, з урахуванням внесених змін, передбачено, що у вартість товару включається вартість упаковки, маркування, вартість тари, палет, навантаження товару, сертифікату походження, а також страхування товару.
У свою чергу, з довідки про вартість перевезення №б/н від 03.11.2024 вбачається, що страхування вантажу не проводилось, а з поданих документів чітко вбачається, що передача товару перевізнику здійснювалася продавцем, який ніс зобов`язання по завантаженню товару. Тому відсутні підстави вважати, що витрати по завантаженню товару у місці передачі є додатковими витратами позивача, які не включені у митну вартість товару. 
Крім того, з наданої ТОВ "ЄВРОІМПОРТ ГРУП" митному органу довідки від 04.11.2024 №0411/02 вбачається, що товар який надійшов згідно комерційного інвойсу №2401023339 від 30.10.2024 – сало свійських свиней, код УКТЗЕД 0209101100, вагою нетто 21033 кг, виробник «Boseler Goldschmaus GmbH & Co за контрактом №02/01/2024 від 02.01.2024 – не страхувався, ризики втрати вантажу були взяті ТОВ "ЄВРОІМПОРТ ГРУП" на себе (а.с.54, том 1). Таким чином, аналізуючи надані митному органу документи, суд дійшов висновку, що окрім транспортних витрат від місця передачі товару перевізнику до кордону України, жодних інших витрат позивачем понесено не було, про що відповідачу внаслідок вивчення наданих декларантом документів, мало бути відомо на момент прийняття рішення про коригування митної вартості. 
У свою чергу, висновки відповідача в оскаржуваному рішенні про те, що відповідно рахунку на оплату №3998 від 04.11.2024 витрати на транспортування по маршруту Garrel (Німеччина) – м/п Дорогуськ становлять 55000,00 грн (відстань даного маршруту орієнтовно 1366 км; транспортні витрати становлять 40,27 грн/км (55000/1366), вартість транспортування по маршруту п/п Ягодин – Київ становить 29500,00 грн (відстань даного маршруту орієнтовно 509 км, що в перерахунку 57,96 грн/км (29500/509), що свідчить про можливе заниження транспортних витрат в частині непропорційного розподілу витрат до та після кордону України є суб`єктивними припущеннями митного органу. Суд звертає увагу, що у довідці про транспортні витрати саме перевізником, як надавачем послуг, визначено їх вартість з розподілом до митного кордону та по території України. Позивач не може володіти інформацією, які саме чинники вплинули на розподіл перевізником вартості послуг перевезення у такий спосіб. Поряд з тим у матеріалах справи відсутні докази того, що роблячи висновки про непропорційність понесених позивачем витрат на транспортне перевезення, відповідачем враховувались такі фактори, що впливають на вартість послуг перевезення, як вартість пального, відрядні витрати, технічний стан доріг, витрачений час у дорозі тощо. Замовник (позивач) оплачує послуги перевізнику, якщо попередньо погодиться на ціну послуг, запропоновану останнім. При цьому митний орган не уповноважений у рішенні про коригування митної вартості товарів перевіряти економічну доцільність визначення вартості перевезення товару до митного кордону України та вартість такого перевезення товару до пункту призначення, оскільки такі складові загальної вартості перевезення товару самостійно визначаються сторонами договору перевезення.
З проводу неврахування митної декларації країни відправлення №24DE533046001025B4 від 30.10.2024 як документу, що підтверджує заявлену декларантом митну вартість, оскільки не містить вартісних та статистичних даних товару, суд зазначає, що митна декларація країни відправлення в розумінні частини другої статті 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, натомість відповідно до частини шостої статті 53 МК України її декларант може подати за власним бажанням. Митна декларація країни відправлення у даному випадку підтверджує проходження товару (вантажем) митного оформлення в країні відправлення, однак ніяк не може підтверджувати чи спростовувати числове значення заявленої митної вартості товару.
З урахуванням наведеного відсутні підстави ставити під сумнів митну вартість товару "сало свійських свиней, морожене, обвалене, без шкіри, представлене у вигляді обрізків, без будь-якої кулінарної обробки, без вмісту харчових добавок, спецій, солі, приправ та інших домішок, не консервоване в поліблоках", визначену декларантом, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товару та вони містять достатньо відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.
Таким чином, доводи митного органу про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах викликані безпідставними припущеннями. Суд погоджується із позивачем, що надані до митного оформлення товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого товару та їх числові значення. А Волинською митницею не обґрунтовано, яким чином вищевикладені обставини впливають на рівень митної вартості ввезеного товару "сало свійських свиней, морожене, обвалене, без шкіри, представлене у вигляді обрізків, без будь-якої кулінарної обробки, без вмісту харчових добавок, спецій, солі, приправ та інших домішок, не консервоване в поліблоках". 
Суд також не може погодитися із діями відповідача стосовно витребування додаткових документів, оскільки відповідачем не вказано та не обґрунтовано, які числові значення такі документи мали підтвердити чи спростувати, при тому, що вартість придбання оцінюваного товару підтверджена документально.
Суд зазначає, що вимога митного органу про надання виписки з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару відповідно до частини третьої статті 53 МК України є обґрунтованою тільки тоді, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів. Однак за обставин цієї справи відповідач не встановив розбіжностей, які дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем).
Суд наголошує, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Водночас, на думку суду, у своєму рішенні про коригування митної вартості відповідач аргументовано не довів, що декларантом заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів; сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях. При цьому ненадання декларантом запитуваних митницею документів за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатньою підставою для застосування іншого методу визначення митної вартості. 
Верховний Суд в постановах від 10.06.2021 у справі №815/6854/17, від 14.07.2020 у справі №809/1734/16) вказав, що навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.
Крім того, суд звертає увагу, що в адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення митний орган повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення; відповідно рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Відповідно до частини третьої статті 318 МК України митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст.134 КАС України).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст.134 КАС України).
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За змістом ч. 7, ч. 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Крім того, на підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися в акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Як вбачається із доданих письмових доказів, а саме на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії таких документів: договору про надання правової допомоги від 17.01.2024 №1701/2024-01, укладеного між Адвокатським об`єднанням “МАГНІТ” та ТОВ "ЄВРОІМПОРТ ГРУП" (а.с.10-13, том 2), додатку №11 від 05.11.2024 до договору про надання правової допомоги від 17.01.2024 №1701/2024-01 (а.с.13, том 2), рахунку від 06.12.2024 №06122024 (а.с.14, том 2), платіжної інструкції від 10.12.2024 №888 (а.с.14 зворот, том 2), акта про надання правової допомоги від 16.01.2025 (а.с.16, том 2), з яких вбачається надання позивачу Адвокатським об`єднанням “МАГНІТ” у цій справі правової допомоги у фіксованій сумі 8500,00 грн.
Відповідно до додатку №11 від 05.11.2024 до договору про надання правової допомоги від 17.01.2024 №1701/2024-01 об`єднанням надано такі послуги: аналіз підстав відмови у визнанні митної вартості товарів, підготовка та подання позову, супровід справи в судах всіх інстанцій, складання, підписання та подання заяв по суті, процесуальних заяв, інших клопотань, заяв, тощо, представництво інтересів клієнта в судових засіданнях в судах всіх інстанцій, а також, у випадку необхідності – збір доказів, складання та подання адвокатських запитів.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).
Суд відмічає, що митний орган заперечує щодо стягнення витрат на правничу допомогу, зазначивши про те, що позивачем не надано документів, які б свідчили про понесення витрат на кваліфіковану правову допомогу.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
За приписами частин п`ятої - восьмої статті 137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №160/7049/19.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених витрат з надання ТОВ «Бюро перекладів Ексленг» послуг на переклад документів позивачем надано рахунок від 17.12.2024 №1455 на суму 1310,00 грн, акт здачі-прийняття виконаних робіт від 20.12.2024 №1455 на суму 1310,00 грн та платіжну інструкцію від 18.12.2024 №912 на суму 1310,00 грн (а.с.15-15 зворот, том 2), з яких вбачається, що перекладачем бюро перекладів виконано для замовника роботи по перекладу документів (7 аркушів) за МД №24UA205140070029U1 на суму 1310,00 грн. Позивачем до матеріалів справи надано документи, які підлягали перекладу, а саме: автотранспортну накладну (CMR) №2401023339 від 30.10.2024; пакувальний лист від 30.10.2024 №б/н; рахунок-фактуру (інвойс) №2401023339 від 30.10.2024; прайс-лист від 16.09.2024; проформи-інвойси №2401023338 та №2401023339 від 16.09.2024; сертифікат якості від 30.10.2024 №б/н, та які містять відбиток печатки та штампу ТОВ «Бюро перекладів Ексленг» (а.с.71-77, том. 1).
Вирішуючи доводи апеляційної скарги щодо обґрунтованості розміру витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу цієї справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що справедливим буде відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу та витрат на переклад документів у розмірі 1310,00 грн. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, а щодо поданої апеляційної скарги та її доводів скаржника то така не містить підстав щодо неправомірно стягнення судових витрат відповідно з врахуванням встановлених та поданих доказів щодо надання правової допомоги у даній справі. 
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із положеннями статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Отже, позивачем подано для митного оформлення товару повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, а відповідачем не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за першим методом. Наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.
Як зазначено Верховним Судом у постанові від 07.02.2023 у справі №815/6775/17, принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, є орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Підсумовуючи вищенаведене, виходячи з системного аналізу норм законодавства та обставин справи, всупереч наведеним вимогам відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, таким чином колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення від про коригування митної вартості товарів, прийняте митницею є протиправним та підлягає скасуванню, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволено правомірно, доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених висновків суду та не дають підстав вважати, що цим судом невірно застосовано норми матеріального чи порушено норми процесуального права.
Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 04.10.2023 у справі № 820/2660/18, від 13.10.2023 у справі № 826/23845/15, від 15.10.2024 у справі №520/6058/24, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Підстав для розподілу судових витрат підставі статті 139 КАС України немає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської митниці – залишити без задоволення.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року у справі №140/14223/24 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

В.О. Кушнір