ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/348/25       Головуючий І-ї інстанції – Цибульська С.В.
Провадження № 33/818/31/26      
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
24 червня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі: 
головуючого судді     Гєрцика Р.В.
секретаря судового засідання    Кірчу А.О.
за участю захисника     Здоровка С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Беркути Н.В. на постанову судді Ленінського районного суду м.Харкова від 08 квітня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Згідно постанови судді, 06.01.2025 року о 23 год. 19 хв. водій ОСОБА_1 за адресою: м. Харків, вул. Велика Панасівська, біля буд. 83А, керував транспортним засобом «Subaru Legacy», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, згідно висновку КНП ХОР «ОКНЛ» № 47 від 07.01.2025 року, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР України.
Постановою судді Ленінського районного суду м.Харкова від 08 квітня 2025 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі захисник Беркута Н.В. просить постанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі закрити.
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 був проведений з порушенням положень діючого законодавства України, оскільки ОСОБА_1 спочатку на пропозицію поліцейського пройти огляд на місці зупинки ТЗ не надав конкретної відповіді, а просив почекати, а надалі працівник патрульної поліції не пропонував пройти огляд за допомогою технічного засобу на місці зупинки, а лише схиляв проїхати до медичного закладу. У зв`язку з викладеним, фактично, ОСОБА_1 не було надано можливості пройти огляд на місці зупинки ТЗ, що є порушенням ч.3 ст.266 КУпАП, та такий огляд вважається недійсним.
Вказує, що у ОСОБА_1 були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.
До початку судового розгляду, 24.04.2026 року, захисник Здоровко С.С. подав до апеляційного суду додаткові пояснення, за змістом яких посилається на те, що під час проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння у лікарні було порушено вимоги, встановлені Інструкцією №1452/735, а саме: зміст висновку не було повідомлено ОСОБА_1 у присутності поліцейського, про що свідчить відсутність його підпису у відповідній графі, а сам висновок був складений у відсутність поліції.
При цьому, лікар зробив забір лише одного зразка біологічного матеріалу (сечі), замість двох (для визначення концентрації алкоголю у другий набір відбирається не менше ніж 20 мл сечі та крові), як то передбачено Інструкцією Водночас, у разі позитивного результату тесту обов`язковим є проведення підтверджуючого дослідження – газорідинної хроматографії з полум`яно-іонізаційним детектором для визначення концентрації алкоголю у крові та сечі. 
Крім того, відеозаписи події, долучені до протоколу, не є належними доказами у справі, оскільки матеріали справи не містять даних щодо їх технічних характеристик (вказані лише номери), а сам електронний документ (відеозапис) не підписаний ЕЦП.
Разом із тим, сам протокол складено з порушенням строків, визначених ст.254 КУпАП, тобто, пізніше, аніж через 24 години після моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення ( ОСОБА_1 ). на його думку, оскільки останнього було виявлено 06.01.2025 року, огляд у лікарні останній пройшов 07.01.2025 року, протокол мав бути складений того ж дня, а не 09.01.2025 року.
Мотиви суду
Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши доводи захисника на підтримання вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо  ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 2.9. (а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9. (а) ПДР України передбачена ст.130 КУпАП. 
Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, судовим розглядом встановлено, що 06.01.2025 року о 23 год. 19 хв. водій ОСОБА_1 за адресою: м. Харків, вул. Велика Панасівська, біля буд. 83А, керував транспортним засобом «Subaru Legacy», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, згідно висновку КНП ХОР «ОКНЛ» № 47 від 07.01.2025 року.
Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №216356 від 09.01.2025 року.
До того ж, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , крім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме: 
- оглянутими відомостями відеозапису із нагрудної камери інспектора патрульної поліції, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1 ;
- висновком КНП ХОР «ОКНЛ» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №47 від 07.01.2025 року яким підтверджується, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння;
- рапортом інспектора патрульної поліції Марченка О. щодо події з зазначенням місця та часу зупинки транспортного засобу, а також підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 .
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Апеляційний суд приймає до уваги, що апелянтом не оскаржується сам факт керування ОСОБА_1 ТЗ та його зупинки працівниками поліції за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.
Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не мав ознак алкогольного сп`яніння, є неспроможними, та спростовуються матеріалами справи.
Так, як убачається з відеозапису події, що мала місце 06.01.2025 року, о 23 год.19 хв. за адресою: м. Харків, вул. Велика Панасівська, біля буд. 83А, співробітниками поліції був зупинений автомобіль «Subaru Legacy», д.н.з. НОМЕР_1 . Після перевірки документів особу водія зазначеного ТЗ було встановлено як ОСОБА_1 . Під час спілкування інспектор поліції зауважив, що від ОСОБА_1 відчувається сильний запах алкоголю, на що останній не заперечував, та запропонував поліцейським якось вирішити це питання на місці, «дати їм на каву». У відповідь, інспектор поліції повідомив, що здійснюється відеофіксація, та порадив ОСОБА_1 не робити необдуманих вчинків, так як за пропозицію отримання неправомірної вигоди передбачена кримінальна відповідальність.
Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак алкогольного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час спілкування з  ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції та іншим нормативним актам.
Статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.
Відповідно до п.2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до пункту 3 Розділу І Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є:
-запах алкоголю з порожнини рота;
-порушення координації рухів;
-порушення мови;
-виражене тремтіння пальців рук;
-різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;
-поведінка, що не відповідає обстановці.
-
За змістом рапорту інспектора поліції Марченка О. зазначено, що у ОСОБА_1 під час спілкування були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, що стало підставою для пропозиції водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 погодився пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ», згідно висновку якого останній перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 6)
При цьому, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 на місці події жодним чином не заперечував проти наявності у нього ознак алкогольного сп`яніння, як і факт вживання ним алкоголю.
Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, який останній погодився пройти у медичному закладі.
Ознаки сп`яніння, які виявляються поліцейським при первинному контакті з особою на місці зупинки, визначаються в результаті візуального огляду особи, її поведінки, запахів тощо, і саме ці ознаки є підставою для пропозиції особі пройти огляд на стан сп`яніння.
Виявлення ознак, як виходить зі змісту діючого законодавства, не потребує проведення будь-яких спеціальних дій з боку поліцейського та складання поліцейським будь-яких документів, входить до його виключних дискреційних повноважень.
В даному випадку працівники поліції, оцінивши поведінку та стан ОСОБА_1 , дійшли до висновку, що він має ознаки алкогольного сп`яніння, а тому в порядку вимог ПДР України запропонували пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, на який останній погодився.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора на місці зупинки, в той час як йому не було надано такої можливості, а поліцейський фактично схиляв ОСОБА_1 до проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння саме в закладі охорони здоров`я, слід зазначити наступне.
Як убачається з матеріалів справи, а саме відеозапису події, після невдалої спроби вирішити ситуацію на місці, ОСОБА_1 було роз`яснено співробітниками поліції, що у ситуації, яка склалася, у нього є єдиний варіант – пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ за допомогою газоаналізатора Драгер або у закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 попросив дати йому час та почав комусь телефонувати. Через деякий час поліцейським знову було роз`яснено ОСОБА_1 , що у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а тому йому необхідно пройти відповідний огляд, та запитав, чи згодний ОСОБА_1 пройти такий огляд за допомогою газоаналізатора Драгер. Останній відповів, що поїде до лікарні. Інспектор уточнив, чи бажає ОСОБА_1 пройти огляд у лікарні, на що той попросив знову трохи почекати. У відповідь патрульний поліцейський зазначив, що чекати більше не буде, так як очікує вже більше як півгодини, однак, ОСОБА_1 наполягав дати йому ще 5 хв. часу, очікуючи на когось. Поліцейський знову зауважив, що чекати більше не має наміру, та попросив дати конкретну відповідь, чи буде ОСОБА_1 проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці чи в лікарні, або відмовляється від проходження огляду. Не дочекавшись чіткої відповіді, інспектор поліції поцікавився у ОСОБА_1 , що має змінитися, якщо за його телефонним викликом хтось приїде, на що останній відповів, що у такому випадку усі разом поїдуть до лікарні, у зв`язку із чим працівник поліції зазначив, що якщо ОСОБА_1 бажає пройти огляд саме в лікарні, то може не гаяти час, та присісти в поліцейську автівку, щоб проїхати до медзакладу. В цей час, на місце події приїхав невідомий чоловік (ймовірно, товариш ОСОБА_1 ), який також намагався окремо поговорити з поліцейськими, пропонував якось вирішити ситуацію без оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, на що йому також було роз`яснено, що ОСОБА_1 має явні ознаки алкогольного сп`яніння, і жодних варіантів, окрім як пройти відповідний огляд, у нього немає. Після тривалого спілкування з поліцейськими, ОСОБА_1 погодився проїхати до лікарні для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Таким чином, як об`єктивно вбачається з відеозапису, наданого працівниками поліції, що на неодноразові запитання поліцейського чи буде ОСОБА_1 проходити огляд на місці або у медичному закладі, останній ухилявся від прямої відповіді на запитання та неодноразово просив поліцейських надати йому час. В подальшому, на чергову пропозицію інспектора поліції пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, ОСОБА_1 самостійно обрав варіант проходження такого огляду у медичному закладі.
Дослідивши відеозапис, проаналізувавши всі обставини проведення огляду, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що ОСОБА_1 умисно не надавав чіткої відповіді на запитання працівників поліції, неодноразово вимагаючи надати йому час, з метою затягування передбаченого Інструкцією часу, продовж якого водій повинен пройти огляд або повинен бути доставлений до закладу охорони здоров`я для проведення огляду та відібрання біологічної середовища, тобто, поведінка ОСОБА_1 на відеозаписі вказує, що він не вимагав роз`яснення йому певних прав або особливостей процедури, повністю усвідомлював вимогу поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак, не здійснював активні, свідомі та вольові дії, для надання відповіді на питання працівників поліції чи буде він проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, розумів ситуацію, у якій опинився, натомість, у будь-який спосіб намагався спотворити адміністративну процедуру та ухилитись від відповідальності.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції ставиться критично до таких доводів захисника та розцінює їх як обраний спосіб захисту та спробу ОСОБА_1 уникнути адміністративної відповідальності. 

Доводи захисника Здоровка С.С. про те, що під час проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння у лікарні було порушено вимоги, встановлені Інструкцією №1452/735, не є спроможними за таких підстав.

Так, зміни до спільного наказу МВС та МОЗ України № 1452/735, яким затверджено Інструкцію про порядок виявлення у водіїв ознак сп`яніння, були внесені 16 травня 2025 року (наказ № 338/825), які набули чинності наприкінці травня 2025 року. 

Відповідно до п.9 Розділу ІІІ Інструкції №1452/735, з урахуванням вище зазначених змін, убачається, що зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються двома наборами, як на тому і акцентує свою увагу захисник. Один набір використовується для первинного дослідження. Другий набір використовується для підтверджуючого дослідження.

Другий набір ємностей зберігається при температурі мінус 20 °C протягом 90 днів у закладах охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду на стан сп`яніння водіїв.

Для визначення концентрації алкоголю у другий набір відбирається не менше ніж 20 мл сечі та крові.

Разом із тим, як убачається з матеріалів судового провадження, подія при обставинах, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №216356 від 09.01.2025 року за участю ОСОБА_1 , мала місце 06.01.2025 року. (а.с.1)

Статтею 58 Конституції України закріплено фундаментальний принцип, відповдіно до якого нові закони регулюють лише ті відносини, що виникли після набуття ними чинності.

Таким чином, на момент вчинення ОСОБА_1 правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП 06.01.2025 року, та проходження ним відповідного огляду у медичній установі КНП ХОР «ОКНЛ» з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння 07.01.2025 року розповсюджувалась дія Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» у редакції, затвердженій у МЮУ 11.11.2015 року за № 1413/27858, та відповідно до якої зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються у дві ємності. Вміст однієї ємності використовується для первинного дослідження, вміст другої ємності зберігається протягом 90 днів. (пункт 10 Розділ ІІІ)

При цьому, предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. (пункт 12 Розділ ІІІ)

Як зафіксовано відеозаписом події, ОСОБА_1 у медичній установі здав зразок біологічного середовища (сечі) з другої спроби. При цьому, після першої невдалої спроби, лікарем у якості альтернативи йому було запропоновано здати кров, на що ОСОБА_1 відмовився.

Зважаючи на викладене, доводи захисника у цій частині є неспроможними, а огляд ОСОБА_1 був проведений у відповідності до вимог, встановлених КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» у редакції, чинній на час вчинення останнім правопорушення.

Разом із тим, згідно відеозапису, протокол був складений у присутності ОСОБА_1 , який прибув за запрошенням до підрозділу патрульної поліції 09.01.2025 року о 10 год. 00 хв., де співробітниками поліції, йому, зокрема, були повідомлені результати проведеного 07.01.2025 року медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При цьому, всупереч аргументів адвоката, ОСОБА_1 власноруч, без надання будь-яких письмових пояснень по суті інкримінованого йому правопорушення чи зауважень, засвідчив складений протокол власним підписом, отримав його копію. (а.с.1)

Протокол про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП за керування у стані алкогольного сп`яніння у випадку, якщо такий огляд проводиться у медичній установі (у даному випадку) складається лише після того, як поліція отримає результати огляду (висновок). Процедура регламентується ст.266 КУпАП, а проведення лабораторних досліджень може тривати певний час, у зв`язку із чим протокол може бути складено пізніше, аніж то передбачено ст.254 КУпАП.
Твердження захисника про відсутність даних щодо технічних засобів, за допомогою яких здійснювалася відеофіксація є необгрнутованими, оскільки диспозиція ст. 256 КУпАП та інші норми закону не містять вимоги до засобу відеофіксації. Окрім того, аналізуючи норми КУпАП в сукупності, зазначення в постанові про адміністративне правопорушення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис, є тільки обов`язковим при винесенні відповідної постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або ж відповідним приладом (технічним засобом) зафіксовані певні показники швидкість руху, наявність парів алкоголю у повітрі, що видихається, тощо. В даному ж випадку відеозапис є достовірним доказом по справі, який був досліджений та оцінений судом в сукупності з іншими доказами.
Водночас, слід зазначити, відеозапис у справі про адміністративне правопорушення є електронним доказом. Він не обов`язково повинен бути підписаний ЕЦП (КЕП), але форма подання такого запису має відповідати вимогам законодавства, щоб суд прийняв його як доказ. 
Якщо до суду надається оригінальний носій (наприклад, флешка, карта пам`яті з відеореєстратора або оригінальний диск, на який інформацію скинули безпосередньо з приладу відеофіксації), ЕЦП не потрібен, як на тому наголошує адвокат. Справжність та цілісність такого запису підтверджується тим, що він знаходиться на своєму первинному носії. 
Таким чином, відомості зафіксовані на відеозаписі, повністю спростовують доводи апелянта та свідчать, що поліцейський діяв з дотриманням вимог ст.266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», якою визначено порядок проведення огляду водіїв на стан сп`яніння.
За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.
Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП, огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.
Однак, як було встановлено, дії службової особи що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, стороною захисту не оскаржувалися. Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

Враховуючи наявність зафіксованих відеокамерами поліцейських відомостей, у суду апеляційної інстанції відсутні правові та фактичні підстави ставити під сумнів відомості протоколу про адміністративне правопорушення. Зазначені відомості походять з різних джерел, логічно та послідовно доповнюють та не суперечать один одному, що свідчить про їх об`єктивність. 
Вимоги захисника щодо закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП задоволенню також не підлягають за тих підстав, що адміністративне стягнення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП накладено у межах строків, встановлених ст.38 КУпАП. 
Таким чином, якщо суд першої інстанції постановив рішення з дотриманням вище наведених вимог закону, а строк притягнення особи до адміністративної відповідальності сплив вже під час оскарження рішення в апеляційному порядку, зазначене не є підставою для закриття провадження за п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, оскільки постанова першої інстанції не вважається такою, що набрала законної сили, а тому сам факт того, що особа скористалася своїм правом на її оскарження, не нівелює факт вчинення нею правопорушення.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Законодавство України передбачає сувору заборону водіям керувати транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння.
Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Так, керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.
Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників. 
Застосований районним судом до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень, та відповідає вимогам ст.23, 33 КУпАП.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.9а Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника Беркути Н.В. залишити без задоволення.
Постанову судді Ленінського районного суду м.Харкова від 08 квітня 2025 року щодо ОСОБА_1  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик