Єдиний унікальний номер 317/781/26
Провадження номер 2/317/760/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року      м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді      Громової І.Б.,
при секретарі судового засідання    Шевченко В.С.,
за участю:
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідача Трішиної А.М. ,
представника відповідача Пацалюк О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди,

Керуючись ч. 6 ст. 259 ЦПК України,

ВСТАНОВИВ:
У лютому 2026 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди.
Після уточнення ОСОБА_1 позовної заяви, 18 лютого 2026 року було відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 
Позовні вимоги обґрунтовані наступним. У 2015 році мати позивача - ОСОБА_4 звернулась до органів поліції із заявою про незаконне зняття грошових коштів із спадкового рахунку померлого батька позивача. У прийнятті заяви та внесенні відомостей до ЄРДР було відмовлено у зв`язку із відсутністю складу злочину. Жодних слідчих (розшукових) дій не вчинялось.
У 2017 році, після закінчення проходження військової служби позивачем, він знову звернувся до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке були внесені до ЄРДР та відкрито кримінальне провадження № 12017080220000267 за ч. 1 ст. 185 КК України. Досудове розслідування проводилося не в повному обсязі, жодні особі не повідомлено про підозру, слідчі дії фактично не проводились, процесуальний нагляд з боку прокуратури був не ефективним.
21 травня 2018 року у цивільній справі №315/12/18 було винесено рішення про задоволення позову ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_6 , до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на поховання спадкодавця. 22 серпня 2018 року вказане рішення було залишено без змін Апеляційним судом Запорізької області.
18 травня 2020 року у цивільній справі №317/1811/18 було винесено рішення, яким було відмовлено у позові ОСОБА_1 , третя особи ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення витрат на поховання.
01 вересня 2021 року у кримінальній справі №315/1228/21 суд відмовив у задоволенні клопотання прокурора про закриття вищезазначеного кримінального провадження, зазначивши, що досудове розслідування є неефективним.
У 2023 році вищезазначене кримінальне провадження було закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Про даний факт позивач у 2025 році. 
Позивач зазначає, що протиправна бездіяльність відповідачів полягала у невнесенні відомостей до ЄРДР у встановлений законом строк, не проведенні слідчих (розшукових) дій, не витребуванні та не забезпеченні збереження доказів, відсутності належного процесуального контролю з боку прокуратури. Зазначена бездіяльність носила системний і тривалий характер і саме ці дії спричинили моральну шкоду, на підставі чого позивач просить суд задовольнити позов, визнати бездіяльність протиправною та стягнути моральну шкоду у розмірі 6 000 000 грн. 
Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 19 березня 2026 року було закрито підготовче провадження та призначено судове засідання по суті.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просив задовольнити позов. Проте, на поставлені судом запитання чітких і змістовних відповідей не надав, належним чином обґрунтувати заявлені позовні вимоги не зміг, додаткових пояснень чи доказів на підтвердження своєї позиції суду не подав. 
Представник відповідача - головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області у судому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву, який надходив на адресу Запорізького районного суду Запорізької області. 
У своєму відзиві Державна казначейська служба України зазначає, що жодним чином не порушувала прав позивача по вказаній справі, службу визначено відповідачем у зв`язку із тим, що до повноважень органу належить здійснення безспірного списання коштів Державного бюджету України при виконанні рішень суду про стягнення моральної та матеріальної шкоди.
Крім того, представник відповідача зазначає, що за змістом позовної заяви, підставою звернення до суду позивач вважає тривале та неефективне проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню. В свою чергу, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності слідчого та прокурора сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і відповідно не може бути підставою для безумовного стягнення моральної шкоди. Лише незгода позивача з прийнятими слідчими рішеннями не свідчить про наявність підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження.
Крім того, в матеріалах справи відсутній розрахунок розміру грошового відшкодування моральної шкоди. Невідомо з яких міркувань позивач виходив при визначенні розміру відшкодування такої шкоди.
Також, представник відповідача вказує, що спеціальні підстави відповідальності за шкоду, заподіяну органом державної влади, зокрема органами дізнання, слідства, прокуратури або суду визначено ст. 1176 ЦПК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність , органи досудового розслідування, прокуратури або суду та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність визначених вимог і є підставою для покладення цивільної відповідальності з завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю вищезазначених органів відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Отже, підсумовуючи вищевикладене, представник відповідача - Державної казначейської служби України, зазначає, що позовні вимоги не можуть бути задоволені у зв`язку з їх неналежним обґрунтуванням, а стягнення заявленою до відшкодування суми може призвести до економічно не обґрунтованих збитків Державного бюджету України.
Представник відповідача - Запорізької обласної прокуратури, у судовому засіданні також просив відмовити у задоволенні позову з підстав не обґрунтованості позовних вимог.
У своєму відзиві на позовну заяву зазначають, що ВП № 1 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12017080220000267 від 18.04.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.
Кримінальне провадження розпочате на підставі заяви ОСОБА_1 від 18.04.2017, за змістом якої невідома особа з карткового рахунку його батька ОСОБА_7 здійснила крадіжку коштів у сумі 24 001,61 грн.
У ході досудового розслідування встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_1 - ОСОБА_7 . Після смерті ОСОБА_7 з його карткового рахунку, відкритому в АТ «Державний ощадний банк України», у період з 15.01.2015 по 28.03.2015 невстановленою особою знято кошти в сумі 26 620 грн. через банкомати у м. Гуляйполе та м. Запоріжжя.
У ході досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Гуляйпільського районного суду від 09.02.2018 у справі № 315/157/18 здійснено тимчасовий доступ до речей та документів, які можуть становити банківську таємницю АТ «Ощадбанк», в ході якого вилучено копії наступних документів: виписку по картковому рахунку № НОМЕР_1 , заяву на встановлення кредиту по картковому рахунку, договір про відкриття та обслуговування рахунку, службову записку та довідку.
Згідно з довідкою, виданою заступником начальника ВБ Філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк», встановлено, що з технічних причин надати фото/відео, згідно з випискою по картковому рахунку ОСОБА_7 неможливо.
У ході досудового розслідування неодноразово надавалися доручення в порядку ст. 40 КПК України на встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення (19.04.2017, 23.05.2017, 03.07.2017, 09.08.2017, 09.10.2017 17.01.2018, 21.12.2021). За результатами виконання доручень особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, не встановлено.
Таким чином, проведеним розслідуванням особу, яка зняла кошти з банківського рахунку ОСОБА_7 , не встановлено.
Прокурором Гуляйпільського відділу Пологівської окружної прокуратури 05.08.2021 до Гуляйпільського районного суду скеровано клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Ухвалою Гуляйпільського районного суду від 01.09.2021 у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження № 12017080220000267 відмовлено.
У подальшому прокурором Гуляйпільського відділу Пологівської окружної прокуратури 24.10.2023 до Заводського районного суду м. Запоріжжя скеровано клопотання про закриття даного кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2023 кримінальне провадження № 12017080220000267 від 18.04.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, закрито на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 23.10.2025 апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2023 про закриття кримінального провадження № 12017080220000267 залишено без задоволення, ухвалу районного суду - без змін.
Звернення ОСОБА_1 на дії чи бездіяльність слідчого та прокурора до органів прокуратури Запорізької області не надходили, судові рішення з цих питань не виносилися.
Також опрацюванням відомостей Інформаційної комунікаційної системи інформаційного порталу Національної поліції України встановлена відсутність фактів звернення ОСОБА_1 до органів Національної поліції України з приводу вчинення відносно нього протиправних дій, а саме погроз і фізичного насильства, за період 2017-2025 років.
Представник відповідача - Головного управління національної поліції в Запорізькій області у судовому засіданні також просила відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено обґрунтованості позову. 
Свої доводи та заперечення представник ГУНП в Запорізькій області виклала у своєму відзиві на позовну заяву. Представник відповідача зазначає, що позивач вважає, що за весь час тривання слідства працівники слідчого відділення відділу поліції №1 Пологівського районного відділу поліції ГУНП в Запорізькій області неякісно виконують свої функціональні обов`язки, досудове розслідування є довготривалим та неефективним, як вважає позивач. 
Як вбачається з матеріалів, долучених до позову під час досудового розслідування кримінального провадження з метою здобуття доказів та встановлення особи, яка вчинила зазначене кримінальне правопорушення поліцейськими проведено ряд слідчих та процесуальних дій, а саме: допитано потерпілого, свідків. За результатами допиту свідків інформації, яка б мала суттєве значення для встановлення фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення унаслідок такої процесуальної дії отримано не було. На підставі ухвали слідчого судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області було здійснено тимчасовий доступ до речей та документів, які можуть становити банківську таємницю АТ «Ощадбанк», в ході якого було вилучено копії документів (протилежно твердженням позивача, що слідчим не було витребувано інформацію з банку). Згідно довідки наданої заступником начальника ВБ філії ЗОУ «АТ Ощадбанк» було встановлено, що з технічних причин надати фото/відео згідно виписки по картковому рахунку ОСОБА_7 не представилось можливим. Саме через ці обставини всупереч твердженням позивача особу, яка вчинила кримінальне правопорушення встановити неможливо, отже повідомлення про підозру в межах кримінального провадження не здійснювалось.
Позивачем вказано, що заподіяння моральної шкоди, яку він просить стягнути з ГУНП в Запорізькій області пов`язане з протиправною бездіяльністю. Бездіяльність на думку позивача у відповідача полягає в невнесенні відомостей про злочин до ЄРДР, зафіксована у наданих ним судових рішеннях та інших письмових документах. Позивач просить визнати цю бездіяльність протиправною та стягнути моральну шкоду.
Посилаючись на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відповідно до положень статті 2 якого така шкода відшкодовується у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення, представник відповідача зазначає, що позивач ОСОБА_1 не належить до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, позивач не належить до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, передбаченої вищезазначеним Законом.
У своєму відзиві представник відповідача також вказує на те, що позивачем не надано належних та допустимихдоказів на підтвердження незаконності процесуальних рішень, дій слідчого, чипрокурора під час досудового розслідування у вказаному кримінальномупровадженні, чи їх оскарження позивачем в порядку передбаченому КПК України, атакож того, що такими діями було заподіяно шкоди його правам та інтересам, в томучислі моральної шкоди, та не надано доказів на підтвердження її розміру, а також звертає увагу суду що позивачем не надано взагалі ніяких доказів наявності моральної шкоди, не доведено які моральні страждання позивач зазнав внаслідок дій поліцейських тощо. Зокрема, для підтвердження позиції позивача, судом необхідно проаналізувати та порівняти його (позивача) соціальні зв`язки, ритм життя, та надати оцінку освіті, роботі, міцності зв`язків у суспільстві, громадської позиції, визначити конкретні фізичні та психологічні страждання, які зазнав позивач. Однак, враховуючи те, що позивачем не долучено жодних доказів, такі обставини не можуть бути досліджені судом, та не можуть підтвердити або спростувати наявність моральної шкоди. Моральна шкода повинна бути реально встановлена, конкретизована, з наведенням підтверджуючих обставин та доказів, а не повинна бути взагалі. Будь-яких підтверджень обставин, які саме й завдали моральної шкоди позивачу у розмірі 6000000 грн. до позову не долучено, що виключає можливість здійснити таку оцінку судом. Моральну шкоду у розмірі 6000000 грн. позивач обґрунтовує з приводу тривалого психологічного тиску, приниження гідності, погіршення стану здоров`я. Жодних доказів, у розумінні статті 76 ЦПК України, позивачем на доведення моральної шкоди до матеріалів справи не долучено. 
Дослідивши матеріали справ, заслухавши думки учасників провадження, суд приходить до наступних висновків.
Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 16 ЦК Україна, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно статті 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 7 ст. 81 ЦПК України Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені положеннями статті 1176 Цивільного кодексу України
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Для настання відповідальності за ч. 6 ст. 1176 ЦК України необхідно, щоб дії, бездіяльність чи рішення правоохоронних органів були неправомірними чи незаконними. Незаконними ж діяннями вважають діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена. 
У п. 5 Постанови 4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (з наступними змінами та доповненнями)» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.
Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Згідно зі статтею 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2020 у справі № 761/20966/17, від 17.06.2020 № 757/34188/17-ц.
У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визнаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. 
Чинним законодавством зазначено, що при обґрунтуванні моральної шкоди, необхідне повне доведення незаконності дій або бездіяльності службової особи, наявності моральної шкоди, підкріпленою належними, допустимими доказами.
Виходячи, із вищенаведеного, у зв`язку із ненадання позивачем належних та допустимих доказів щодо обґрунтування завдання моральної шкоди позивачеві бездіяльністю вищезазначених осіб, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.
Окрім цього, суд вказує на те, що сума зазначеної моральної шкоди у розмірі 6 000 000 грн. не підтверджується жодним доказом, які були надані до позовної заяви. Взагалі звідки позивач визначив саме таку суму, суд не зміг встановити із жодного документу, наданого позивачем.
Крім того, суд звертає увагу позивача, що незгода з прийнятим процесуальним рішенням у вказаному кримінальному провадженні не є підставою для стягнення моральної шкоди з відповідачів на основі вказаних позовних вимог.
Керуючись, ст. ст. 1166, 1176 ЦК України, п. 3, п. 4, абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, ст. ст. 76, 77, 78,79, 80, 81, 351- 356 ЦПК
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) до держави Україна в особі Державної казначейської служби України (код ЄДРПОУ 37567646, 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6), Головного управління національної поліції в Запорізькій області (код ЄДРПОУ 40108688, 69057, м. Запоріжжя, вул. Дмитра Апухтіна, буд. 29), Запорізької обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02909973, 69057, м. Запоріжжя, вул. Дмитра Апухтіна, буд. 29-а) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди - відмовити у повному обсязі.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Б. Громова