Справа № 758/5562/25 
Категорія 38 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2026 року Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Блащука А.М.,
при секретарі судового засідання Пащелопі Д.Р.,
за участі:
представника позивача ОСОБА_1 ,
позивача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві в порядку загалього позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-
У С Т А Н О В И В :
У квітні 2025 року ОСОБА_4 звернувся до Подільського районного суду м. Києва із вищевказаною позовною заявою.
В обґрунтування заявлених вимог, зазначає, що 07.03.2024 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір позики відповідно до якого позичальник ОСОБА_3 позичила (взяла у борг) у позикодавця ОСОБА_2 3 520 508 (три мільйони п`ятьсот двадцять тисяч п`ятсот вісім) грн. 80 коп., що на день укладення Договору за курсом Національного банку України становить еквівалент 92 000 доларів США 00 центів. Грошові кошти передавались ОСОБА_3 в доларах США на підтвердження чого відповідач власноруч написала розписку та зобов`язалась повернути вказану суму до 07.03.2025. До цього часу відповідач кошти так і не повернула та уникає спілкування. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за розпискою в заявленій позивачем валюті.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16.10.2025 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.
Позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити. 
Відповідач у судове засідання не з`явилася. Причини неявки суду не повідомила. Повідомлена належним чином.
Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 07.03.2024 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір позики відповідно до якого позичальник ОСОБА_3 позичила (взяла у борг) у позикодавця ОСОБА_2 3 520 508 (три мільйони п`ятьсот двадцять тисяч п`ятсот вісім) грн. 80 коп., що на день укладення Договору за курсом Національного банку України становить еквівалент 92 000 доларів США 00 центів. Грошові кошти передавались ОСОБА_3 в доларах США на підтвердження чого відповідач власноруч написала розписку та зобов`язалась повернути вказану суму до 07.03.2025.
Згідно з пунктом 3 Договору позики від 07 березня 2024 року сторони узгодили, що Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю зазначений у п. 1 цього договору борг до 07 березня 2025 року за наступним графіком:
15 березня 2024 року в розмірі, що в еквіваленті становить 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США 00 центів за курсом Національного банку України на день повернення платежу;
15 квітня 2024 року в розмірі, що в еквіваленті становить 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США 00 центів за курсом Національного банку України на день повернення платежу;
15 травня 2024 року в розмірі, що в еквіваленті становить 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США 00 центів за курсом Національного банку України на день повернення платежу;
15 червня 2024 року в розмірі, що в еквіваленті становить 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США 00 центів за курсом Національного банку України на день повернення платежу;
15 липня 2024 року в розмірі, що в еквіваленті становить 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США 00 центів за курсом Національного банку України на день повернення платежу;
15 серпня 2024 року в розмірі, що в еквіваленті становить 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США 00 центів за курсом Національного банку України на день повернення платежу;
15 вересня 2024 року в розмірі, що в еквіваленті становить 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США 00 центів за курсом Національного банку України на день повернення платежу;
15 жовтня 2024 року в розмірі, що в еквіваленті становить 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США 00 центів за курсом Національного банку України на день повернення платежу;
15 листопада 2024 року в розмірі, що в еквіваленті становить 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США 00 центів за курсом Національного банку України на день повернення платежу;
15 грудня 2024 року в розмірі, що в еквіваленті становить 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США 00 центів за курсом Національного банку України на день повернення платежу;
15 січня 2025 року в розмірі, що в еквіваленті становить 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США 00 центів за курсом Національного банку України на день повернення платежу;
15 лютого 2025 року в розмірі, що в еквіваленті становить 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США 00 центів за курсом Національного банку України на день повернення платежу;
07 березня 2025 року в розмірі, що в еквіваленті становить 62 000 (шістдесят дві тисячі) доларів США 00 центів за курсом Національного банку України на день повернення платежу.
На виконання укладеного договору позики ОСОБА_3 власноручно написала розписку та зобов`язалась повернути вказану суму до 07.03.2025.
Проте, починаючи з моменту отримання коштів по дату звернення до суду ніякого повернення грошових коштів не відбулося, відповідач не виходить на зв`язок та не повідомляє про можливість повернення отриманої позики.
Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560св21.
Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається право підтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.
Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершену дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.
Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17.
У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
У постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі№ 201/11388/17 провадження № 61-12383св19 зроблено висновок про те, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Відповідний правовий висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц.
Відповідно до статті 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Згідно із частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Аналізуючи долучену позивачем до матеріалів справи розписку, судом встановлено, що розписка написано власноручно позичальником - відповідачем, тобто факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом.
Сторони дотримались письмової форми договору.
Таким чином, позивач довів факт укладення договору і факт передачі ним коштів позичальнику на вказаних у розписці умовах, тобто виконання ним умов договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Таким чином, встановлено, що відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики не виконав, і не повернув позикодавцю позичені у нього кошти у сумі і у строк, визначений договором (вказаний ним у розписці).
Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 37 720 дол. США (тридцять сім тисяч сімсот двадцять) доларів США за курсом НБУ на день виконання рішення та 3% річних в розмірі 310 (триста десять) доларів США 00 центів за курсом НБУ на день виконання рішення, суд приходить до наступного.
Відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Кредитний договір укладено під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України.
Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22(61-14740св23) вказав тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, зазначивши, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Отже, суд вважає, що вимога щодо нарахування пені в розмірі 37 720 дол. США (тридцять сім тисяч сімсот двадцять) доларів США за курсом НБУ на день виконання рішення та 3% річних в розмірі 310 (триста десять) доларів США 00 центів за курсом НБУ на день виконання рішення є неправомірною, а відтак задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією № 0.0.4319141550.1 від 18.04.2025 про сплату судового збору у розмірі 15200 грн 00 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В :
Позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити, частково.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 07 березня 2024 року в розмірі еквівалентному 92 000 (дев`яносто дві тисячі) доларів США.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 15 140 ( п`ятнадцять тисяч сто сорок) грн. 00 коп.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;
відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_1 .

Суддя    А.М.Блащук