РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2026 року	Справа № 495/9941/25	
 	Номер провадження 2/495/5037/2025	

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Волкової Ю.Ф.,
із участю секретаря судового засідання Мартиненко Т.А.,
розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України,
встановив:
датою ухвалення судового рішення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України).
26.12.2025 ОСОБА_1 звернувся із позовом до рф в особі Міністерства юстиції рф про стягнення з рф моральної шкоди у сумі 3 000 000 грн.
1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 - громадянин України та військовослужбовцем Збройних Сил України, на службі перебуває з 09.10.2022. 24.02.2022 рф розпочала повномасштабну збройну агресію проти України, що призвело до введення воєнного стану на всій території України (Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022). До початку повномасштабного вторгнення позивач був підприємцем (ФОП) та володів рестораном; унаслідок збройної агресії та введення воєнного стану він був змушений повністю припинити господарську діяльність, що призвело до остаточної втрати бізнесу. 
Позивач свої моральні страждання окреслив: постійний психологічний стрес та тривогу як військовослужбовця, який щодня ризикує життям; повну втрату справедливого бізнесу - джерела доходу та результату багаторічних зусиль; розлучення з родиною та неможливість нормального спілкування внаслідок служби, постійні побоювання за безпеку своїх близьких під час повітряних тривог.
Відповідно до класифікації, затвердженої судовою практикою (постанова Верховного Суду від 20.06.2024 у справі №216/5657/22), справа відноситься одночасно до двох категорій: шкода, пов`язана зі знищенням, пошкодженням, втратою майна (бізнесу); шкода, пов`язана із вимушеними змінами в житті внаслідок війни (служба в ЗСУ, розлучення з родиною).
Керуючись наведеним, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 3 000 000 грн.
1.2. Відповідачі правом подачі відзиву не скористався.
2.Рух справи.
Позов подано до суду 26.12.2025.
Ухвалою від 16.01.2026 за вказаним позовом відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; у справі призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 16.03.2026 у справі закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 
У судовому засіданні 16.06.2026 із участю позивача суд заслухав його вступне слово, дослідив наявні у справі письмові докази, провів судові дебати; суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, призначивши дату його прийняття на 26.06.2026.
3. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду.
Представник відповідача у жодне із судових засідань не прибув; про місце, день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на порталі «Судова влада України», про причини неявки суду не повідомив.
Суд дійшов висновку про можливість судового розгляду із участю позивача, без участі представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів. 
4. Фактичні обставини справи.
Фактичні обставини у справі судом встановлено на підставі доданих до позовної заяви доказів, які досліджено у судовому засіданні з участю позивача.
4.1. Відповідно до довідки № 1517 від 14.01.2025 старший солдат ОСОБА_1 дійсно перебував на військовій службі за призовом під час мобілізації у ВЧ Національної гвардії України з 01.07.2023 і станом на дату видачі довідки.
4.2. 30.07.2025 солдат ОСОБА_1 призначений на посаду оператора бронювання ІНФОРМАЦІЯ_1 (витяг із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) № 211 від 30.07.2025).
4.3. Також на підтвердження обставин служби в ЗС України ОСОБА_1 надав копію військового квитка серії НОМЕР_1 .
4.4. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб від 27.04.2024 серії НОМЕР_2 між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 27.04.2024 зареєстровано шлюб.
Інших доказів на підтвердження заявлених обставин до позовної заяви не додано; клопотань про витребування, забезпечення доказів позивач не заявив. 
5. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.
Частиною першою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт 2 частини другої статті 23 ЦК України).
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України).
По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом – моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та її результатом, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20).
Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення».
Таким чином, визначення розміру моральної шкоди, є дискрецією суду, який розглядає відповідне питання з урахуванням конкретних обставин справи в їх сукупності та реалізується ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки наведених учасниками справи обґрунтувань, дослідження та оцінки доказів, з урахуванням засад верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
У справі, що розглядається, позивач причиною своїх моральних страждань визначив: постійний психологічний стрес та тривогу як військовослужбовця, який щодня ризикує життям; повну втрату справедливого бізнесу - джерела доходу та результату багаторічних зусиль; розлучення з родиною та неможливість нормального спілкування внаслідок служби, постійні побоювання за безпеку своїх близьких під час повітряних тривог.
У постанова КЦС ВС від 20.06.2024 у справі № 216/5657/22 сформовано висновок: при визначенні грошової компенсації моральної шкоди слід враховувати те, що внаслідок військової агресії рф проти України особа може зазнавати (зазнала) моральної шкоди; законодавець в статті 23 ЦК передбачив відкритий перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру грошової компенсації (характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості); розмір грошової компенсації моральної шкоди завданій особі внаслідок військової агресії рф проти України може відрізнятися, залежно від того, на які обставини завдання моральної шкоди посилається позивач та які обставини враховані судом при визначенні розміру грошової компенсації моральної шкоди; такими обставинами може бути, зокрема: смерть близьких осіб, каліцтво особи чи близьких осіб; місце проживання особи (різняться відчуття осіб, що проживають на території проведення бойових дій чи осіб далеко від цієї території); пошкодження або знищення рухомого майна; права які порушені внаслідок військової агресії рф проти України тощо.
У постанова КЦС ВС від 20.06.2024 у справі № 216/5657/22 сформовано висновок: у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого.
У справі, що розглядається, позивач надав суду докази, на підставі яких встановлено обставини: 
- перебування позивача на військовій службі із жовтня 2022 року;
- реєстрація шлюбу між позивачем і ОСОБА_2 27.04.2024.
На переконання суду такий обсяг доказів та встановлених обставин є недостатнім для оцінки глибини фізичних та душевних страждань позивача, погіршення умов його проживання, здібностей або позбавлення його можливості їх реалізації, зміну фінансового аспекту у сім`ї позивача. 
Так, заявляючи про постійний психологічний стрес та тривогу як військовослужбовця, який щодня ризикує життям, позивач надав доказ про проходження служби на посаді оператора бронювання ІНФОРМАЦІЯ_2 . Інших доказів, які б дали суду можливість оцінити обставини у контексті перебування на територіях відповідної категорії за рівнем безпекової ситуації позивач суду не надав. Суд у жодному разі не ставить під сумнів важливість завдань та обов`язків, які виконуються позивачем. При цьому захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (стаття 65 Конституції України, частина перша статті 1 ЗУ «Про Про військовий обов`язок і військову службу»).
Також, заявляючи про повну втрату бізнесу як джерела доходу, позивач не надав суду доказів про здійснення господарської діяльності до повномасштабного вторгнення рф на територію України, отримання доходу від такої діяльності, розміру доходу та його зменшення. Не отримавши таких доказів, суд позбавлений можливості встановити обставини щодо погіршення матеріального становища позивача у тому числі у контексті розуміння, що за проходження військової служби позивач отримує грошове забезпечення.
Також, заявляючи про розлучення з родиною та неможливість нормального спілкування внаслідок служби, постійні побоювання за безпеку своїх близьких під час повітряних тривог, позивач не надав доказів щодо його місця проживання та місця проживання його родини ані до повномасштабного вторгнення рф, ані станом на дату звернення до суду із цим позовом. У зв`язку із наведеним, суд позбавлений можливості надати оцінку заявленим обставинам щодо неможливості спілкування із родиною.
Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із статтями 81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Системний аналіз наведених процесуальних норм дозволяє дійти висновку, що кожна сторона зобов`язана вжити заходи та надати докази на підтвердження тієї обставини, на яку вона посилається як на підставу для задоволення вимоги чи, навпаки, на заперечення існування таких обставини, а суд, виходячи з наданих сторонами доказів, здійснює їх оцінку.
Оцінивши у цій справі усі обставини, на які посилається позивач, як на такі, що стали причиною завдання йому моральної шкоди, суд не знаходить підстав для висновку про їх необхідне обґрунтування і доведення достатніми, належними і достовірними доказами. 
Вказані обставини у своїй сукупності є підставою для відмови у задоволенні позову. 
Керуючись статтями 4, 19, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд
ухвалив:
у задоволенні позовної заяви  ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
Дата виготовлення повного тексту судового рішення – 26.06.2026.
Повне найменування сторін:
позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;
відповідач: російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації, ID - 101869UA, 03049, м.Київ, Повітрофлотський проспект, 27.

Суддя            Ю.Ф. Волкова