Справа № 588/400/26
провадження № 2/588/317/26
РІШЕННЯ 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 травня 2026 року          м. Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області у складі:
головуючий суддя Лебедь О. В.,
за участю: секретар судового засідання Ноздріна В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник адвокат Москвічов Андрій Сергійович про стягнення заборгованості за кредитним договором,
УСТАНОВИВ:
Позиції сторін
Позивач у березні 2026 року звернувся до суду із указаним позовом мотивуючи вимоги тим, що 25.12.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1  був укладений договір про надання коштів у кредит № 73619349, за яким останній не виконав обов`язку щодо повернення кредиту.
27.03.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 27/03/25, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема до ОСОБА_1  на суму 16998,14 грн, із яких: 6722,80 грн заборгованість за основною сумою боргу; 5404,92 грн - заборгованість за відсотками; 4840,42 грн - заборгованість по процентам за понадстрокове користування кредитом; 30,00 грн – комісія за надання кредиту.
Таким чином за розрахунком позивача відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 73619349 від 25.12.2024 у розмірі 16998,14 грн.
Також, 23.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та ОСОБА_1  був укладений кредитний договір № 7717193, за яким останній не виконав обов`язку щодо повернення кредиту.
28.07.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 28072025, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема до ОСОБА_1  на суму 21000,00 грн, із яких: 5000,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням; 7000,00 грн - заборгованість за комісією за обслуговування кредиту; 9000,00 грн – заборгованість за неустойкою.
Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попередніх кредиторів.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості за кредитним договором № 73619349 в розмірі 16998,14 грн за кредитним договором № 7717193 в розмірі 21000,00 грн, а також понесені судові витрати.
Представник відповідача Москвічов А.С. подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позивач звернувся до суду, з двома вимогами до відповідача, які не є однорідними, а тому не можуть бути об`єднані в одній позовній заяві, що є підставою для роз`єднання позовних вимог у окремі провадження з оплатою судового збору. Також заперечував факт нарахування коштів, який не підтверджується первинними бухгалтерськими документами. Документ поданий представником позивача 17.04.2026 року має назву клопотання про відкладення розгляду, але в судовому засіданні представник пояснив, що назва зазначена помилково, просив суд оцінювати документ як відзив та врахувати викладені в ньому аргументи. 
Процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 24.03.2026 відкрито провадження у даній справі, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін, призначено судовий розгляд на 24.04.2026 року.
Позивач у судове засідання не з`явився, але у позовній заяві зазначив, що просить провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи.
За клопотанням представника відповідача протокольною ухвалою розгляд справи було відкладено на 06.05.2026.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши позицію представника відповідача, суд вважає, що у позові необхідно відмовити.
Фактичні обставини справи встановлені судом та мотиви суду
Судом установлено, що 25.12.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1  був укладений договір про надання коштів у кредит № 73619349, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00 грн на строк 30 днів, з умовою сплати відсотків з денною процентною ставкою 0,625% на день (а.с. 7-13). Також сторони погодили графік розрахунків (платежів), який є додатком № 1 до кредитного договору та паспорт споживчого кредиту (а.с. 14).
Зазначений договір був укладений між сторонами у формі електронного документа з відповідним електронним підписом позичальниці за допомогою одноразового ідентифікатора 77703.
Також, 23.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та ОСОБА_1  був укладений кредитний договір № 7717193, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн на строк 345 днів, з умовою сплати відсотків з денною процентною ставкою 0,91% на день (а.с. 31-36). Також сторони погодили графік розрахунків (платежів), який є додатком № 1 до кредитного договору (а.с. 37).
Зазначений договір був укладений між сторонами у формі електронного документа з відповідним електронним підписом позичальниці за допомогою одноразового ідентифікатора 689574.
До позовної заяви позивачем додано Статут ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та Статут ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с. 30, 57-59).
Позивачем надано розрахунок заборгованості проведений ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» по кредитному договору № 73619349 від 25.12.2024 за яким станом на 25.07.2025 року утворилась заборгованість в сумі 16998,14 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в розмірі 6722,80 грн; заборгованість за відсотками у розмірі 5404,92 грн; відсотки за понадстрокове користування 4840,42 грн; комісія 30,00 грн (а.с. 23-24).
Також, позивачем надано розрахунок заборгованості проведений ТОВ «МІЛОАН» по кредитному договору № 7717193 від 23.02.2025 за яким утворилась заборгованість в сумі 21000,00 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням; 7000,00 грн - заборгованість за комісією за обслуговування кредиту; 9000,00 грн – заборгованість за неустойкою (а.с. 41).
Суд зазначає, вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором не підлягають задоволенню зважаючи на таке.
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє на даний час.
Також, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача простроченої суми заборгованості по кредиту у сумі 4840,42 грн, зважаючи на таке.
Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Зазначена вище сума фактично є штрафною санкцією, оскільки погашенню підлягає саме прострочена сума заборгованості по кредиту, тобто плата за невиконання договору.
Відповідно до наданого розрахунку ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», прострочена сума заборгованості по кредиту складає 4840,42 грн.
Відповідно до положень пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Оскільки проценти за понадстрокове користування кредитом, розраховані як відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання, нараховані у період дії в Україні воєнного стану, вони підлягають списанню кредитодавцем, а тому позовна вимога щодо стягнення з відповідачки на користь позивача 4840,42 грн заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за понадстрокове користування кредитними коштами задоволенню не підлягає.
Що стосується комісії за обслуговування кредиту у загальному розмірі 7000,00 грн, суд зазначає таке.
За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до частин 1-3, 5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно вимог частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність,постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом,іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць, чи інші особливі послуги позичальнику. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другоюстатті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».
Умовою кредитного договору №7717193 від 23.02.2025, а саме пунктом 1.5.2, передбачено сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 14,00%, однак не зазначено найменування конкретної послуги, систематичності її надання, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачці та за які банком встановлена щомісячна плата за обслуговування кредитної заборгованості (розрахунково-касове обслуговування).
Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення пункту 1.5.2 кредитного договору №7717193 від 23.02.2025 щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».
Нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.
З огляду на нікчемність умов кредитного договору №7717193 від 23.02.2025 щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією у загальному розмірі 7000,00 грн, не підлягають задоволенню.
27.03.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»було укладено договір факторингу №27/03/25, відповідно до якого та реєстру боржників ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема до ОСОБА_1 за кредитним договором № 73619349 від 25.12.2024 у розмірі 16998,14 грн, із яких: 6722,80 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5404,92 грн - заборгованість відсотками; 4840,42 грн – сума заборгованості за понадстрокове користування; 30,00 грн – комісія за надання позики (а.с. 17-18, 22).
28.07.2025 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»було укладено договір факторингу №28072025, відповідно до якого та реєстру боржників ТОВ «МІЛОАН» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема до ОСОБА_1 за кредитним договором № 7717193 від 23.02.2025 у розмірі 21000,00 грн, із яких: 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 7000,00 грн - заборгованість за комісіями за обслуговування кредиту; 6300,00 грн – сума простроченої заборгованості по комісіям; 9000,00 грн – сума за пенею (а.с. 42-43, 47).
Також, згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, наданим ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» вбачається, що станом на 19.01.2026 року утворилась заборгованість в сумі 24479,55 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в розмірі 4500 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги у розмірі 19979,55 грн.
У матеріалах справи містяться довідки ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» щодо прийняття до виконання платіжних інструкцій на суму 4000,00 грн та на суму 6000,00 грн від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», де отримувачем зазначений ОСОБА_1 (а.с. 15-16) та платіжне доручення № 148507313 від 23.02.2025, у якому платником зазначено ТОВ «МІЛОАН» (а.с. 40).
Водночас, позивачем не надано інших належних і допустимих доказів, які б свідчили про фактичне отримання кредитних коштів відповідачем, або про те, що саме відповідач скористався вказаним платіжним інструментом.
Так, надані позивачем докази не містять відомостей, які б прямо або опосередковано свідчили про те, що відповідач фактично отримав та користувався кредитними коштами, в зв`язку з чим мав обов`язок повернути кредит та сплатити проценти.
Також, необхідно зазначити, що позивачем у позовній заяві не було заявлено клопотання про витребування доказів про належність банківської карти відповідачу та про рух коштів на цій карті в період здійснення грошового переказу Хоча за наявною у позивача частиною номеру картки, на яку мали бути зараховані кошти, за допомогою відкритих та безоплатних онлайн інструментів можна встановити, що картка емітована АТ КБ «Приватбанк». 
Не було таке клопотання заявлене навіть після того, як представник відповідача 17.04.2026 надіслав свою позицію у справі в якій зазначав, що факт зарахування коштів відповідачем не визнається, вважав, що у справі відсутні докази такого зарахування. 
Отже у справі відсутні належні та допустимі докази зарахування на рахунок відповідача ОСОБА_1 коштів у сумі 4000,00 грн та 6000,00 грн від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «МІЛОАН». 
Довідки ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС», щодо прийняття до виконання платіжних інструкцій не є достатнім підтвердженням такого зарахування, факт якого оспорюється відповідачем. 
Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частини 1, 5 статті 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно з частиною 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Таким чином, докази, покладені в основу позову, не відповідають критеріям належності та допустимості, не підтверджують обставин, викладених у позовній заяві, та не можуть бути прийняті судом як підтвердження виникнення, зміни чи припинення правовідносин між сторонами.
Відповідно частин 1, 4 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що у справі відсутні правові та фактичні підстави для задоволення позовних вимог, а тому позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є необґрунтованим та підлягає залишенню без задоволення в повному обсязі.
Судові витрати
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України, суд, відмовляючи в позовних вимогах, покладає судові витрати на позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 77, 78, 81, 141, 263-265, 274, 354 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник адвокат Москвічов Андрій Сергійович про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» код ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження юридичної особи: вул. Лісова, буд. 2, м. Бровари, Броварський район, Київська область, 07400;
Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя О.В. Лебедь