ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року	Львів	Справа № 460/7899/24 пров. № А/857/24015/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Ільчишин Н.В., Матковської З.М.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області,
на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року (суддя – Дудар О.М., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення – м. Рівне, дата складання повного тексту рішення – 30 травня 2025 року),
в адміністративній справі №460/7899/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області,
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У липні 2024 року позивач звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 24.06.2024 №172350005659 про відмову в призначенні пенсії; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити пенсію із зменшенням пенсійного віку на підставі ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 15.07.2024.
Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30.05.2025 позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову у призначенні пенсії від 24.06.2024 №172350005659. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 15 липня 2024 року. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області судові витрати із сплати судового збору у сумі 1211,20 грн..
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що оскаржене рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт, покликається на те, що суд не надав належної оцінки доводам відповідача щодо визначення права на пенсію зі зниженням пенсійного віку, що призвело до неправильного вирішення спору. Так, згідно з документами, доданими до заяви про призначення пенсії за віком та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача становить 34 роки 04 місяці 23 дні. Зауважує скаржник, що однією із обов`язкових умов для призначення пенсії із застосуванням ст. 55 Закону №796-ХІІ особа мала постійно проживати чи постійно працювати в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років, що підтверджується довідкою про період проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування. Вказує про те, що немає підстав для призначення позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку як потерпілому від Чорнобильської катастрофи третьої категорії через відсутність необхідного страхового стажу.
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить оскаржене рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Позивач не погодився з вищенаведеними доводами апелянта та подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити таку без задоволення, а рішення суду без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.
Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с. Дібрівськ, Вараського (Зарічненського) району, Рівненської області, що підтверджується паспортом громадянина України НОМЕР_1 , виданим 07.08.1999 Зарічненським РВ УМВС України в Рівненській області (а.с.7, 8).
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 02.08.1994 Рівненською обласною державною адміністрацією, ОСОБА_1 є потерпілими від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) (а.с.13).
17.06.2024 позивач звернувся до пенсійного органу з письмовою заявою про призначення йому пенсії за віком на підставі ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.15).
За принципом екстериторіальності заяву передано на розгляд Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, яке прийняло рішення від 24.06.2024 №172350005659 про відмову у призначенні пенсії оскільки недостатньо строку проживання в зоні гарантованого добровільного відселення.
Вважаючи протиправною відмову відповідача у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та рішенню суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду враховує наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон №796) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт.
Згідно з ст.55 Закону №796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють в зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали в цій зоні не менше 3 років, на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Виходячи з аналізу цієї норми, постійне проживання такої особи або постійна праця у таких зонах з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку: - у зоні гарантованого добровільного відселення - на 3 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 2 повні роки (з 26.04.1986 по 01.01.1993) проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років; - у зоні посиленого радіоекологічного контролю - на 2 роки (початкова величина).
Відповідно до статті 15 Закону №796-XII, підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.
Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
Відповідно до пп.5 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зі змінами внесеними згідно з Постановою правління Пенсійного фонду України №13-2 від 30.07.2015, далі Порядок №22-1), документом, що засвідчує особливий статус особи, зокрема є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
З матеріалів справи видно, що для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку позивач подав такі документи: - посвідчення громадянина, який постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, серія Б №205581; - довідку №1283 від 12.09.2023 року, згідно якої позивач проживав у с. Дібрівськ, Зарічненського району, Рівненської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, з 20.07.1970 року по 20.08.1985 року, з 30.08.1985 року по 23.11.1991 року, з 13.08.1999 по даний час; - диплом КЗ ;001264 від 27.06.1994 та додаток до диплома спеціаліста.
Також встановлено, що село Дібрівськ, Зарічненського району, Рівненської області, згідно з Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106 віднесено до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно із довідкою Зарічненської селищної ради Рівненської області від 12.09.2023 №1283, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав та був зареєстрований з 20.07.1970 по 20.08.1985, з 30.08.1985 по 23.11.1991, 13.08.1999 по 12.09.2023 (дата видачі довідки №1283) в с.Дібрівськ Зарічнеського району Рівненської області (а.с.10).
Підстава видачі зазначеної довідки: погосподарська книга с.Дібрівськ №3 особовий рахунок №184.
Таким чином, відповідно до довідки 12.09.2023 №1283, період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення (с.Вири) станом на 01.01.1993 становить більше 3 років.
Ця обставина визнається відповідачем в оспорюваному рішенні від 24.06.2024 №172350005659. 
В матеріалах справи відсутні докази визнання такої довідки органу місцевого самоврядування недійсною.
Отже, сукупний період проживання (роботи) позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить не менше трьох років, що є достатнім для призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції правильне прийняв рішення про необхідність визнання протиправним і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії від 24.06.2024 №172350005659.
Також у зобов`язальній частині позовних вимог суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із врахуванням того, що в досліджуваній ситуації є наявними усі умови, які є необхідними для призначення позивачу відповідної пенсії.
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області – залишити без задоволення.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року в адміністративній справі №460/7899/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	З. М. Матковська