Справа №443/1730/25
Провадження №2-о/443/15/26

РІШЕННЯ
іменем України

19 травня 2026 року         м.Жидачів 

Жидачівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Сливки С.І., 
за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І..,
заявника ОСОБА_1 ,
представника заявника адвоката Турчин Ю.І.,
заінтересованої особи ОСОБА_2 ,
представників заінтересованих осіб ОСОБА_3 , Кравціва Р.Ю., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Міністерство оборони України, про встановлення факту перебування на утриманні,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні, в якій просить встановити факт його перебування на утриманні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як члена його сім`ї до дня його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Заяву обґрунтовує тим, що на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 28.08.2013 року №345 «Про влаштування у прийомну сім`ю на спільне проживання і виховання дитини, позбавленої батьківського піклування», вони з дружиною – ОСОБА_2 , взяли на виховання та спільне проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким опікувалися та несли відповідальність за його здоров`я, фізичний та психічний розвиток. Вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки. Після досягнення повноліття ОСОБА_4 залишився із ними проживати, допомагав по господарству, забезпечував матеріально, адже саме їх вважав своїми батьками. ОСОБА_4 не був одруженим, не мав своїх дітей, його біологічні батьки померли. З початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, їх прийомний син – ОСОБА_4 вступив у лави Збройних Сил України, однак 18.01.2024 вони отримали сумну звістку про його загибель, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Після того, як тіло померлого ОСОБА_4 доставили до села, в якому він проживав разом з прийомними батьками, вони займалися організацією його похорону та несли всі витрати, пов`язані з придбанням ритуальних послуг та поминального обіду. Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 17 вересня 2024 року було встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживав у сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за їх адресою проживання без реєстрації до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
30 травня 2025 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії у разі втрати годувальника – загиблого сина ОСОБА_4 , однак рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 04.06.2025 №257 йому було відмовлено через те, що призначення пенсії в разі втрати годувальника прийомним батькам не передбачено. 
Крім цього, він звертався до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю сина на підставі Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 «Про питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», проте йому також було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні. 
Заявник вважає, що він, як непрацездатний член сім`ї померлого ОСОБА_4 , має право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до законодавства України, та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю сина, оскільки допомога, яка йому надавалась ОСОБА_4 була для нього постійним і основним джерелом засобів для існування. Встановлення факту перебування заявника на утриманні сина ОСОБА_4 надасть йому право реалізувати його законні права на отримання пенсії та допомоги. 

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 10.10.2025 відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження.

27.10.2025 представником заявника - ІНФОРМАЦІЯ_1 через підсистему «Електронний суд» подано відзив на заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні заяви. 
Відзив мотивує тим, що відповідно до абзацу 2 пункту 2 Постанови КМУ №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім» ям під час дії воєнного стану» особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, можуть реалізувати таке право з дня його виникнення, тобто з дати загибелі особи. Відповідно до статті 16-1 Закону №2011-ХІІ (в редакції, яка діяла на момент загибелі ОСОБА_4 – прийомного сина заявника, ІНФОРМАЦІЯ_3 ) право на призначення одноразової грошової допомоги мають батьки, один з подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Відповідно до статті 30 Закону України №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року, право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на його утриманні. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Верховний суд неодноразово зазначав, що особа вважається утриманцем лише в тому випадку, якщо допомога, яка надається, є постійною та систематичною. Однак, надані заявником письмові докази, жодним чином не підтверджують факту перебування на повному утриманні ОСОБА_4 та що така допомога з боку ОСОБА_4 була основним джерелом засобів, так як відсутні відомості про власні надходження заявника, а також співставлення розміру допомоги з боку надавача та власних надходжень заявника. 
Також вважає, що заявник станом на день виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги не відноситься до непрацездатних членів сім`ї годувальника в розумінні Закону України №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року, а отже, не відноситься до кола осіб, що мають право на виплату одноразової грошової допомоги. В матеріалах справи відсутні докази щодо розміру доходів як померлого ОСОБА_4 , так і заявника ОСОБА_1 , а надані заявником письмові докази жодним чином не підтверджують факту перебування його на повному утриманні свого усиновленого сина ОСОБА_4 , оскільки не містять інформації про надання померлим заявнику матеріальної допомоги на постійній основі, що була основним джерелом засобів до його існування, про розмір такої допомоги та розмір доходів самого заявника. Таким чином, заявником не доведено обставини, зазначені у заяві. 
Крім цього, представник заінтересованої особи вважає, що інститут окремого провадження та встановлення у цьому провадженні юридичного факту не передбачено для того, щоб вирішувати будь-який спір про право (зокрема, про право на отримання одноразової грошової допомоги), про що неодноразово висловлювалася Велика Палата Верховного Суду. З огляду на це, розгляд даної справи неможливий у порядку окремого провадження. 

10.11.2025 року представником заявника було подано заяву-відповідь на пояснення ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
На думку представника заявника, твердження ІНФОРМАЦІЯ_4 про те, що заявник в розумінні Закону №2262-ХІІ не відноситься до непрацездатних членів сім`ї годувальника, а отже, не відноситься до кола осіб, що мають право на виплату одноразової грошової допомоги, спростовується наданими доказами у справі. Критеріями віднесення до кола членів сім`ї є спільне проживання, спільний побут і взаємні права та обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання, про що зазначено в постанові КЦС ВС від 23.04.2020 року у справі №686/8440/16-й. В матеріалах справи містяться докази, які вказують на спільне проживання померлого ОСОБА_4 із заявником, про матеріальну допомогу від ОСОБА_4 на операцію по заміні кульшового суглоба, вартість якої становить 90 000 гривень. Отриманий заявником розмір пенсії у розмірі 3038,00 гривень явно не міг би покрити повністю витрати на лікування та операцію, що свідчить про те, що ОСОБА_4 , який за час проходження військової служби отримував значне грошове забезпечення, фактично забезпечував таку фінансову можливість батьку ОСОБА_1 . Дружина заявника не працює, оскільки доглядає за чоловіком, так як він хворіє, відповідно не отримує жодного доходу та не може нести фінансовий тягар утримання сім`ї. Таким чином, саме прийомний син ОСОБА_4 утримував заявника, оплачував лікування, а відтак матеріальна допомога від сина була постійним і основним джерелом засобів до існування заявника. 
Що стосується пояснень заінтересованої особи про те, що розгляд справи не можливий в порядку окремого провадження, то відповідно до пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 31.03.1995 року» №5, Верховний Суд роз`яснив, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і джерелом засобів до існування. Одержання заявником ОСОБА_1 пенсії не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні. Більше того, уповноваженим представником ІНФОРМАЦІЯ_4 було роз`яснено заявнику його право на звернення до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні. 

11.11.2025 представником заінтересованої особи – Головного Управління Пенсійного фонду України подано письмові пояснення, які просить врахувати при розгляді справи. Згідно даних пояснень, заінтересована особа покликається на те, що Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону №2262-ХІІ, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 02.03.2023 за №10-1, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 05.04.2023 №572/39628, передбачено перелік непрацездатних членів сім`ї, яким може бути призначена пенсія у зв`язку з втратою годувальника, а відтак, він є поосібним та вичерпним. Вони не містять правил, згідно з якими до непрацездатних членів сім`ї годувальника можна відносити осіб за іншими критеріями (ознаками) визначення поняття сім`ї, прикладом якого є спільне проживання і ведення господарства, спільний побут, набуття характерних взаємних прав та обов`язків. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Також вважає, що показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення спільного проживання, тому суд зобов`язаний провести всі підготовчі дії, передбачені ст.143 ЦПК України. Крім цього, зазначає, що суд повинен залишити заяву без розгляду, якщо виникає спір про право. 

24.11.2025 представником заінтересованої особи - Міністерством оборони України було подано письмові пояснення, згідно яких просить відмовити повністю у задоволенні заяви з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 16-1 Закону України №2011-ХІІ ( в редакції станом на день звернення із заявою про встановлення факту до суду), до членів сім`ї загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать, зокрема, інші утриманці загиблої (померлої) особи, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Тобто, вказана норма в редакції Закону на момент загибелі ОСОБА_4 , так і на момент звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту перебування на утриманні є банкетною та відсилає до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ., згідно якого право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні. Таким чином, передумовою для виплати одноразової грошової допомоги є відповідність особи-заявника критеріям даного Закону. Вважає, що долучені ОСОБА_1 письмові докази жодним чином не підтверджують факту перебування на повному утриманні у прийомного сина ОСОБА_4 та, що така допомога з боку ОСОБА_4 була постійним та основним джерелом засобів до існування, позаяк відсутні відомості про власні доходи як самого ОСОБА_1 , так і сім`ї ОСОБА_1 , та співставлення розміру такої допомоги. 
Заявником не доведено як самого факту перебування на повному утриманні у прийомного сина ОСОБА_4 , так і наявність правових підстав для отримання пенсії та одноразової грошової допомоги. 
Вважає дану заяву безпідставною, так як ОСОБА_1 не відноситься до жодних категорій осіб, передбачених ч.4 ст.30 Закону №2262-ХІІ, встановлення факту перебування заявника на утриманні ОСОБА_4 не породжує бажаного юридичного наслідку у вигляді можливості отримання пенсії по втраті годувальника та одноразової грошової допомоги. 

Також 24.11.2025 Міністерством оборони України було подано клопотання про зупинення провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного суду справи №308/17634/23.
Ухвалою судового засідання від 26.11.2025 зупинено провадження у справі.
Ухвалою суду від 24.03.2026 провадження у справі поновлено та призначено судовий розгляд.

Заявник та представник заявника судовому засіданні заяву підтримали з мотивів, викладених у заяві та письмових поясненнях. 
Представник заінтересованої особи – Міністерства оборони України в судовому засіданні заяву заперечив з мотивів, викладених у письмових поясненнях.
Представник заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в судове засідання не з`явився. 
Представник заінтересованої особи - ІНФОРМАЦІЯ_5 в судовому засіданні заяви заперечив з мотивів, викладених у відзиві на заяву. 

Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд дійшов таких висновків.

За змістом ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.
Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 7 ст. 19 ЦПК України).
Відповідно до п. 5, ч. 2, ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав та інтересів заявника (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17).

Згідно ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи, зокрема про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 лютого 2026 року у справі № 308/17634/23 , висловила правовий висновок про те, що у справах про встановлення факту перебування особи на утриманні загиблого військовослужбовця з метою отримання одноразової грошової допомоги між заявником та суб`єктом владних повноважень, який вирішує питання призначення відповідної соціальної допомоги, не може бути спору про право, оскільки такий суб`єкт не є отримувачем грошової допомоги.
Такі справи підлягають розгляду в окремому провадженні згідно з правилами цивільного судочинства.

З врахуванням вищенаведеного, зважаючи на предмет розгляду та суб`єктний склад сторін у цій справі, суд вважає доводи представників заінтересованих осіб щодо наявності спору про право безпідставними, а тому розглядає справу саме в порядку окремого провадження.

Судом встановлено такі обставини.

25.01.1986 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу мерії НОМЕР_2 (а.с.13).
Згідно розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 28 серпня 2013 року №345 «Про влаштування у прийомну сім`ю на спільне проживання і виховання дитини, позбавленої батьківського піклування», ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 влаштовано в прийомну сім`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 14-16).
Як видно із змісту вказаного розпорядження, підставою для влаштування ОСОБА_4 у прийомну сім`ю було те, що батько дитини – ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , а мати дитини – ОСОБА_6 , рішенням Жовківського районного суду Львівської області 10.12.2009 позбавлена батьківських прав щодо свого сина ОСОБА_7 . ОСОБА_4 перебуває на первинному обліку в службі у справах дітей Жовківської районної державної адміністрації.

Згідно сповіщення сім`ї №179 від 18.01.2024, адресоване ОСОБА_2 , останню сповіщено про те, що солдат ОСОБА_4 , 2002 року народження, навідник 4 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 4 десантно-штурмової роти 1 десантного штурмового батальйону Військової частини НОМЕР_3 , відданий військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконавши військовий обов`язок в бою за Україну, її свободу і незалежність, загинув ІНФОРМАЦІЯ_7 поблизу населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області.
Це сповіщення є підставою для подання документів для призначення пенсії (матеріальної допомоги) і надання пільг в установленому законодавством порядку (а.с.17).

19.01.2024 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Львові Західного міжрегіонального управління юстиції складено відповідний актовий запис №511, та видано свідоцтво серії НОМЕР_1 про смерть ОСОБА_4 (а.с.18).

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 17.09.2024 у справі №443/1120/24 задоволено заяву ОСОБА_2 та встановлено факт проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 однією сім`єю із ОСОБА_4 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто до моменту смерті останнього, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.22-23).

Згідно довідки Гніздичівської селищної ради №9 від 24.01.2024, ОСОБА_4 , який проживав за адресою АДРЕСА_1 похований на кладовищі у с.Жирівське Стрийського району Львівської області 21.01.2024. Похороном займалася прийомна матір – ОСОБА_2 (а.с.54).
Відповідно до довідки Гніздичівської селищної ради №60 від 29.02.2024, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 фактично проживав в сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 без реєстрації до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.55).

Як вбачається з акту обстеження побутових умов проживання від 02.10.2025, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 фактично проживав у прийомній сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , доглядав і утримував прийомного батька пенсіонера ОСОБА_1 , купляв продукти, медикаменти, оплачував комунальні послуги. Прийомні батьки займалися похованням ОСОБА_4 (а.с.27).

ОСОБА_4 працював у фермерському господарстві «АЛЕН» на посаді тракториста з 20.07.2022 по 30.09.2023, що підтверджується довідкою за вих.№102 від 13.10.2025 (а.с.56).
З довідки про доходи №6774 7577 3626 2705, виданої пенсіонеру ОСОБА_1 вбачається, що він перебуває на обліку в Миколаївському об`єднаному управлінні ПФУ у Львівській області і отримує пенсію за віком, його сума пенсії за період з 01.05.2025 по 31.10.2025 складає 18 228, 00 гривень (3038 грн./місяць) (а.с.57).

Згідно виписки КНП «Новороздільська міська лікарня» із медичної карти стаціонарного хворого 4884, ОСОБА_1 11.11.2024 було проведено планову операцію – ендовенозну лазерну абляцію великої підшкірної вени на нозі мініфлебектомію – роз`єднання варикозних вен великих (довгих) та/або малих (коротких) підшкірних вен обох ніг ( а.с.58).
В грудні 2024 року ОСОБА_1 було проведено операцію по заміні кульшового суглоба, вартість якої становила 90 000, 00 гривень, що підтверджується квитанцією від 18.12.2024 року (а.с.59,60). 
Також з товарного чека від 16.12.2024 видно, що на придбання медичних препаратів, пов`язаних із лікуванням ОСОБА_1 , було витрачено 15 796,90 грн (а.с.61-62).

30.05.2025 ОСОБА_1 звертався до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії в разі втрати годувальника за загиблим сином ОСОБА_4 (а.с.24), однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №257 від 04.06.2025 йому було відмовлено у призначенні пенсії в разі втрати годувальника, оскільки Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ не передбачено призначення пенсії прийомним батькам, а ОСОБА_4 був позбавлений батьківського піклування та влаштований у прийомну сім`ю на спільне проживання та виховання, відтак відсутні підстави для призначення пенсії (а.с.24-26).

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні дав покази про те, померлий ОСОБА_4 проживав разом ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , називав їх татом та мамою, допомагав їм у господарстві, працював на роботі у фермерському господарстві, оплачував комунальні послуги. В ОСОБА_7 нікого з рідних не було. ОСОБА_10 не працює. Вони займалися похованням ОСОБА_7 . Чи давав кошти ОСОБА_7 своїм прийомним батькам йому не відомо, однак ОСОБА_7 казав, що треба допомагати батькові.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні дала покази про те, що ОСОБА_12 після досягнення повноліття продовжував проживати разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , називав їх татом і матою, працював у фермерському господарстві, забезпечував їх продуктами, оплачував комунальні послуги, бо батьки не мали можливості, забезпечував їх. 

Вирішуючи заяву суд виходить з такого.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати.
Право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). (абз.1 ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»)
Непрацездатними членами сім`ї вважаються батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю (п.б абз.4 ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).
Згідно абз.1 ст.31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»,  члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

До членів сім`ї, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника належить, зокрема батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону (п.1 ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування»).
Згідно ч.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:
1) були на повному утриманні померлого годувальника;
2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Відповідно до пп.2 п.13 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року, за документи про перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї приймаються рішення суду про встановлення факту перебування непрацездатного члена сім`ї на утриманні померлого годувальника.

На підтвердження (спростування) перебування фізичної особи на утриманні померлого закон вимагає надання відповідних доказів (наприклад, довідки про склад сім`ї, спільне проживання або утримання, медичні документи, виписки з банківських рахунків, довідки про доходи, чеки, квитанції, договори про оплату комунальних, навчальних, медичних послуг, показання свідків, фото/відеоматеріали, листування (особистого або ділового характеру), які зумовлють дослідження судом обставин приватного життя утриманця та особи, яка надавала утримання.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до вимог статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги за загиблого (померлого) військовослужбовця мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, та осіб, звільнених з військової служби визначається Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975.
Так, відповідно до п.9 зазначеного Порядку, до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 4 цього Порядку, належать. Зокрема :батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їх батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті);інші утриманці загиблої (померлої) особи, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з ч.ч.2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Статтею 256-1 Сімейного кодексу України визначено, що прийомна сім`я - сім`я, яка добровільно взяла на виховання та спільне проживання від одного до чотирьох дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування.
Прийомні батьки несуть обов`язки по вихованню та розвитку дітей, передбачені статтею 150 цього Кодексу (п.2 ст.256-2 Сімейного кодексу України).

Змістовне тлумачення наведених положень Сімейного кодексу України вказує на те, що прийомна сім`я є сім`єю в розумінні ст.3 Сімейного кодексу, яка створюється на передбачених цією ж статтею підставах.

Аналізуючи положення ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» то такі лише передбачають право на пенсію в разі втрати годувальника для членів сім`ї, зокрема батьків, утриманців, не конкретизуючи підстав створення сім`ї (шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства). 

Конституційний Суд України в рішенні від 03 червня 1999 року у справі № 1-8/99 (№ 5-рп/99) роз`яснив, під членом сім`ї військовослужбовця треба розуміти особу, пов`язану кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами; постійним проживанням з військовослужбовцем, веденням з ним спільного господарства. До кола членів сім`ї військовослужбовця належать його (її) дружина (чоловік), їх діти і батьки. Діти є членами сім`ї незалежно від того, чи є це діти будь-кого з подружжя, спільні або усиновлені, народжені у шлюбі або позашлюбні.
Членом сім`ї, що перебуває на утриманні військовослужбовця є особа, що перебуває на повному утриманні військовослужбовця або одержує від нього допомогу, яка є для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Це особи, що не мають власних доходів, або особи, пенсія, стипендія чи інший сукупний середньомісячний доход яких не перевищує офіційно встановленої межі малозабезпеченості (до законодавчого визначення прожиткового мінімуму).
При цьому, обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат; спільний бюджет: спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Звертаючись до суду із даною заявою ОСОБА_1 , порушує питання перед судом щодо встановлення факту, що має юридичне значення, маючи на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для отримання грошової допомоги внаслідок загибелі прийомного сина, посилаючись, що допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.
Отже, в даній ситуації підлягає доведенню факт, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання, як непрацездатному члену сім`ї.

Суд зазначає, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.
Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалась систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення цього питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
Утримання також може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. Ні отримання непрацездатною особою пенсії, ні її окреме проживання від спадкодавця не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування на утриманні.
В постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц, від 13 січня 2021 року у справі №592/17552/18 зроблено висновок що для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Отож, як встановлено судом, ОСОБА_4 проживав як прийомний син однією сім`ю із ОСОБА_9 та його дружиною як до, так і післядосягнення повноліття, вів із ними спільне господарство та побут, оплачував комунальні послуги купляв продукти, тобто фактично утримував ОСОБА_13 .
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були єдиними членами сім`ї ОСОБА_4 , піклувалися ним та після його смерті займалися похованням.

Як згадувалось вище, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Миколаївському об`єднаному управлінні ПФУ у Львівській області і отримує пенсію за віком та сума його пенсії за період з 01.05.2025 по 31.10.2025 складає 18 228, 00 гривень. Тобто ОСОБА_1 отримує мінімальну пенсію в розмірі 3038,00 гривень на місяць. 
У листопаді та грудні ОСОБА_1 було проведено дві операції, зокрема по заміні кульшового суглоба, що свідчить про те, що він при мінімальному розмірі пенсії не міг самостійно заощадити відповідну суму коштів та оплатити послуги лікарні, а відтак цілком логічним та підтвердженим вищеописаними доказами в їх сукупності є те, що основним джерелом засобів для існування для ОСОБА_13 був саме його прийомний син ОСОБА_4 . 
Також за час проходження військової служби ОСОБА_4 отримував грошове забезпечення, а відтак мав фінансову можливість допомагати своїм прийомним батькам. 

Таким чином, суд дійшов переконання, що досліджені в судовому засіданні докази у своїй сукупності підтверджують факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_4 , оскільки допомога прийомного сина була для нього постійним і основним джерелом засобів до існування.
Встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні свого сина ОСОБА_4 , який є загиблим військовослужбовцем, безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника, пов`язані з його статусом як особи, яка перебувала на утриманні військовослужбовця.
Отже, в ході розгляду даної справи судом здобуто достатньо доказів для встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_4 , а тому заява підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 81, 258, 259, 263-265, 315, 319, 354, 355 ЦПК України, суд 

у х в а л и в:

Заяву задовольнити.
Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , на утриманні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як члена його сім`ї, до дня його смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25 травня 2026 року.

Головуючий суддя С.І Сливка