ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/12123/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.12.2025 року (головуючий суддя Савченко А.В.) 
в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідачів: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області області про визнання дій протиправними та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулася 28.04.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (відповідач-2), просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення №046050023962 від 13 березня 2025 року Головного управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, ЄДРПОУ: 20551088 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, код ЄДРПОУ 21910427, зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 до страхового стажу періоди роботи за межами України з 19.09.1988 по 01.02.1989 та з 01.02.1989 по 20.04.1993 - з 05 березня 2025 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, код ЄДРПОУ 21910427, зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 до страхового стажу періоду роботи з 23.09.1993 по 12.05.1994 - з 05 березня 2025 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, код ЄДРПОУ 21910427 призначити та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» - з 05 березня 2025 року.
В обґрунтування позову зазначено, що позивачка звернулась до відповідача-1 з заявою в якій просила призначити пенсії на пільгових умовах за Списком №2. Заява про призначення пенсії розглянута в порядку екстериторіальності відповідачем-2. Рішенням відповідача-2 (Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області) позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Позивач вважає рішення відповідача-2 про відмову у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах протиправним.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.12.2025 позов – задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 13.03.2025 р. №046050023962.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 з 23.09.1993 по 12.05.1994.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області розглянути повторно заяву ОСОБА_1 від 05.03.2025 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.
В решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач 26.12.2025 року подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року у справі № 160/12123/25 скасувати в частині відмови зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи за межами України з 19.09.1988 по 01.02.1989 та з 01.02.1989 по 20.04.1993 - з 05 березня 2025 року та в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області розглянути повторно заяву ОСОБА_1 від 05.03.2025 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду, Просить ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту: 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи за межами України з 19.09.1988 по 01.02.1989 та з 01.02.1989 по 20.04.1993 - з 05 березня 2025 року; -зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» - з 05 березня 2025 року. 
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року у справі № 160/12123/25 - залишити без змін. 
Також просить змінити розподіл судових витрат, стягнувши з Відповідачів на користь ОСОБА_1 , за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 968,96 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 453,44грн. 
Крім того, в апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вважає, що відмова у зарахуванні стажу на підставі відсутності повідомлення позивачки про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації за умови наявності інших необхідних документів, є проявом надмірного формалізму. В контексті досліджуваного правого регулювання звертає увагу, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів. Зазначає, що надана трудова книжка є належним доказом підтвердження спірного періоду стажу та не може піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до стажу лише з тих підстав, що в заяві про призначення пенсії відсутні відомості про нездійснення іншою державою заявнику пенсійних виплат. Вважає, що повторний розгляд заяви позивача про призначення пенсії не є ефективним способом захисту порушеного права. Зазначає, що відповідачами визнається пільговий стаж роботи позивача по Списку №2, який складає 7 років 7 місяців 20 днів (в тому числі до 01.04.2015 року – 7 років 7 місяців 20 днів). Вважає, що на момент подання заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 05.03.2025 року набула право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, навіть без врахування спірного періоду стажу. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач-2 (Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області) 07.01.2026 року подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Вказує, що 05.03.2025 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. В результаті розгляду заяви від 05.03.2025 відділом призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Івано-Франківській області було ухвалено рішення про відмову в призначенні пенсії за №046050023962 від 13 березня 2025 року. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 07.09.1989, до страхового стажу, не зараховано: - період роботи за межами України з 19.09.1988 по 01.02.1989 та з 01.02.1989 по 20.04.1993, оскільки відсутні відомості в заяві, відповідно до п.2 ст.24-1 Закону № 1058 (відповідно до п.2 ст. 24-1 Закону № 1058 періоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії); - періоди роботи, з 23.09.1993 по 12.05.1994, оскільки наявне виправлення в даті наказу на звільнення, чим порушено п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 №110. Звертають увагу, що періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії. Враховуючи те, що в спірні періоди позивач працював на території іноземної держави, за відсутності у відповідача даних щодо сплати страхових внесків у ці періоди, як основної умови зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу, відсутності права Пенсійного фонду на отримання інформації з індивідуального особового рахунку застрахованої особи на території іноземної держави для зарахування спірних періодів роботи позивача до страхового стажу, відсутні правові підстави для зарахування до загального та пільгового стажу періодів роботи на території російської федерації. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а вразі звільнення – у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (п. 2.4 розділу 2 Інструкції 58). Враховуючи вищенаведене Головним управлінням правомірно не враховано періоди роботи, з 23.09.1993 по 12.05.1994, оскільки наявне виправлення в даті наказу на звільнення, чим порушено п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 №110. Крім того, необхідними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є: досягнення особою необхідного віку, наявність страхового стажу та стажу роботи на пільгових умовах. Оскільки на дату звернення Позивач не набула достатнього пільгового стажу для призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 немає законних підстав.
27.01.2026 року позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу відповідача-2 (Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області), просить апеляційну скаргу відповідача-2 залишити без задоволення. Посилається на обставини, що зазначені в позові та апеляційній скарзі позивача.
Згідно статті 309 КАС апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Враховуючи, що у період з 10.03.2026 до 19.03.2026 суддя Божко Л.А., яка входить до складу суду, перебувала на лікарняному, а у період з 06.04.2026 до 10.04.2026 головуючий суддя Дурасова Ю.В. брала участь у онлайн-підготовці суддів апеляційних адміністративних судів згідно Календарного плану підготовки суддів для підтримання кваліфікації на 2026 рік, також у період з 14.04.2026 до 15.04.2026 головуючий суддя Дурасова Ю.В. перебувала у відрядженні, що унеможливило розгляд справи у визначений ч. 1 ст. 309 КАС України строк.
При цьому, в період з 04.05.2026 року по 19.05.2026 року колегія суддів у складі Дурасової Ю.В, Божко Л.А., Лукманової О.М. перебувала у черговій щорічній відпустці, тому постанова у цій справі приймається в перші дні після виходу колегії суддів з чергової відпустки.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що 05.03.2025 р. ОСОБА_1 звернулась до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивачки.
Рішенням Головного управління ПФУ Івано-Франківській області від 13.03.2025 р. №046050023962 позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
У вказаному рішенні відповідача-2 зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано: 
період роботи за межами України з 19.09.1988 по 01.02.1989 та з 01.02.1989 по 20.04.1993 оскільки відсутні відомості в заяві, відповідно до п.2 ст.24-1 Закону №1058; 
періоду роботи з 23.09.1993 по 12.05.1994 оскільки наявне виправлення в датах наказу на звільнення, чим порушено п.2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.
Позивачка вважає протиправним рішення відповідача-2 від 13.03.2025 року №046050023962 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. 
Суд першої інстанції позов задовольнив частково.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; 
засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; 
виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; 
екологічної безпеки (пункт 6 частина перша статті 92 Конституції України).
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначені Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон № 1058-IV).
Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Частина третя статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Положенням частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 
1) пенсія за віком; 
2) пенсія по інвалідності; 
3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV №1058-IV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. 
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Згідно з абзацом 1 частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. 
Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац 9 частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).
Згідно з приписами статті 62 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (Закон №1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (Порядок №637).
Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Аналіз наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону № 1788-XII та п. 1 Порядку № 637, дає підстави для висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. 
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Пунктом 1.2 Інструкції № 58 від 29.07.1993 р. передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 від 29.07.1993 р. усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). 
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з п.2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993 р. у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. 
Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993 р. у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
При цьому, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. 
Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. 
При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що записи трудової книжки позивача не викликають сумніву щодо роботи позивачки.
Так, у разі якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.05.2018 р. у справі №439/1148/17.
Рішенням Головного управління ПФУ Івано-Франківській області від 13.03.2025 р. №046050023962 позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
У вказаному рішенні, зокрема, зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 23.09.1993 по 12.05.1994 оскільки наявне виправлення в датах наказу на звільнення, чим порушено п.2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.
Тобто, фактично, вказані періоди роботи позивача не було зараховано пенсійним органом до стажу його роботи, який зараховується для призначення пенсії за віком, у зв`язку з виявленими недоліками при заповненні трудової книжки позивача відповідальними працівниками підприємства, на яких позивач працював.
Суд апеляційної інстанції критично ставиться до позиції відповідача, оскільки обов`язок щодо заповнення трудової книжки (внесення відповідних записів, в тому числі наказів про прийняття, звільнення, переведення та їх засвідчення з проставленням печатки підприємства або відділу кадрів, внесення виправлень та/або змін до записів) законодавцем покладено на адміністрацію підприємств (власника або уповноваженого ним органу). 
Працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто таким працівником.
При цьому, зазначені відповідачем недоліки записів трудової книжки не можуть бути покладені в основу відмови позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки її трудовий стаж підтверджений записами трудової книжки та не викликає сумнів.
Водночас, відповідачем не надано будь-яких доказів, які б спростовувати записи про трудову діяльність позивача.
Трудова книжка позивача оформлена належним чином, записи трудової книжки не викликають сумнів та дають підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 р. у справі №677/277/17.
Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи його конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.
Законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.
При цьому, період роботи з 23.09.1993 по 12.05.1994 року підтверджується трудовою книжкою та довідкою від 04.06.2019 р. № 53, згідно з даними яких у цей період ОСОБА_1 працювала помічником вихователя.
Таким чином, період роботи з 23.09.1993 по 12.05.1994 року підлягає зарахуванню відповідачем-2 до страхового стажу ОСОБА_1 .
Щодо позовної вимоги стосовно зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи за межами України з 19.09.1988 по 01.02.1989 та з 01.02.1989 по 20.04.1993, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Згідно з рішенням відповідача-2, управління ПФУ відмовило у зарахуванні періоду роботи за межами України з 19.09.1988 по 01.02.1989 та з 01.02.1989 по 20.04.1993, оскільки відсутні відомості в заяві, відповідно до п.2 ст.24-1 Закону №1058.
Законом України від 25.04.2024 за № 3674-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питань нарахування страхового стажу та пенсійного забезпечення" (набрав чинності від 23.06.2024) внесено зміни до Закону № 1058-IV.
Так, Закон №1058-IV доповнено статтею 24-1 «Періоди трудової діяльності за межами України , які зараховуються до страхового стажу».
За змістом ч. 2 ст. 24-1 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
Станом на момент прийняття спірного рішення про відмову у призначені пенсії, Кабінетом Міністрів України не було визначено порядок підтвердження нездійснення виплати пенсії іншою державою.
Разом з тим, Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу був прийнятий постановою Кабінету Міністрів України № 562 лише 16.05.2025.
Тобто, станом на день звернення до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії та на день прийняття спірного рішення про відмову у призначені пенсії, Кабінетом Міністрів України не було визначено порядок підтвердження нездійснення виплати пенсії іншою державою.
Щодо посилання відповідача на те, що у разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив таке.
На час спірних правовідносин необхідно керуватись положеннями ч. 2 ст. 24-1 Закону № 1058-IV, згідно з якими у разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
Отже, за встановлених обставин, особа в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії повідомляє органи Пенсійного фонду про нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
Проте, неповідомлення такої інформації стало підставою незарахування спірних періодів.
Позивач у позовній заяві зазначає, що позивачем не надавалась особиста заява про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації. Водночас, відповідно до частини 3 статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. В контексті досліджуваного правого регулювання слід відзначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів.
Суд першої інстанції зазначив, що аргументи позивача є частково слушними, з чим колегія суддів апеляційної інстанції погоджується.
Так, відповідно до п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема, повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.
Однак, відповідач не повідомив позивача про необхідність подання будь-яких додаткових документів або оформлення заяви щодо неотримання пенсії від органів пенсійного забезпечення іншої держави у встановлений п. 4.2 Порядку тримісячний строк, не зазначив, які саме документи відсутні чи потребують уточнення, і не надав позивачу можливості усунути такі недоліки.
Таким чином, відповідач передчасно та необґрунтовано відмовив у зарахуванні періодів роботи позивача, не вживши передбачених законодавством заходів для належного з`ясування обставин та не повідомивши позивача про необхідність подання додаткових документів та/або інформації про нездійснення іншою державою пенсійних виплат за спірні періоди, що свідчить про протиправність оскаржуваного рішення.
За таких обставин відповідач повинен повторно розглянути заяву позивача, з урахуванням висновків суду та вимог законодавства, з наданням позивачу можливості подати заяву про невиплату пенсійних виплат іншою державою або інші документи, які вважатиме необхідними пенсійний орган.
Суд першої інстанції в силу ст. 2 ст. 9 КАС України, вийшов за межі заявлених позовних вимог та зобов`язав відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що при повторному розгляді заяви позивача про призначення пенсії, суб`єкт владних повноважень не може покладатися на свої висновки, які були спростовані судом в ході розгляду справи.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога позивача до відповідача-1 про зобов`язання зарахувати періоди роботи:
- з 23.09.1993 по 12.05.1994 року 
- з 19.09.1988 по 01.02.1989 та з 01.02.1989 по 20.04.1993 до страхового стажу не підлягає задоволенню, оскільки такий обов`язок може бути покладено на пенсійний орган, який в порядку екстериторіальності розглядає заяву позивача про призначення пенсії.
Оскільки в порядку екстериторіальності розглядає заяву позивача про призначення пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (відповідача-2), то саме на відповідача-2 (а не на відповідача-1) може бути покладено такий обов`язок. 
Таким чином відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо відповідача-1 та зобов`язання відповідача-1 зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди з 23.09.1993 по 12.05.1994 року та періоди роботи за межами України з 19.09.1988 по 01.02.1989 та з 01.02.1989 по 20.04.1993.
При цьому, на даний час передчасна вимога позивача до відповідача-1 про призначення і виплату пенсії позивачу, оскільки лише після належного повторного розгляду заяви відповідачем-2 з урахуванням висновків суду, може бути вирішене питання про призначення та виплату пенсії позивачу.
Так, щодо позовної вимоги зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідача-1) призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» - з 05.03.2025 року, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Верховний Суд в постанові від 10.04.2018 р. у справі № 348/2160/15-а (провадження № К/9901/32093/18) дійшов висновку, що обов`язок щодо обчислення загального стажу роботи особи та стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, покладено на орган Пенсійного фонду України, а тому для вирішення питання щодо призначення та виплати пенсії відповідачу слід встановити всі необхідні умови, яким має відповідати позивач для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
В рамках заявлених позовних вимог та доказів, поданих на їх обґрунтування, не вбачається можливим на даний час встановити достатність підстав та умов для призначення відповідачем-1 такої пенсії.
Призначення пенсії, в тому числі і обрахування стажу, необхідного для її призначення, за законом віднесено до компетенції відповідних управлінь Пенсійного фонду України, якому після остаточного обрахунку стажу позивача визначитись із тим, чи достатньо такого стажу для призначення позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що за наведених обставин, на даний час відсутні підстави для зобов`язання відповідача-1 призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах, і їх виникнення пов`язане з повторним розглядом заяви відповідачем-2. 
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позов належить задовольнити частково.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційних скаргах, оскільки аргументи відповідача та позивача спростовуються нормами законодавства, що регулює дані правовідносини. 
Доводи апеляційних скарг не спростовують правового обґрунтування, що покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Виходячи з того, що апеляційна скарга позивача не задоволена, тому відсутні підстави для стягнення на користь позивача за рахунок відповідачів витрат за сплату судового збору за подачу апеляційної скарги.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.12.2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя Л.А. Божко 

суддя О.М. Лукманова