Справа №760/32892/25
Провадження №2/760/4544/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року        м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:
головуючої судді Тесленко І. О.,
за участю секретаря судового засідання Верганівського Б.І.,
представника позивача Олексієнко М.М.,
представника відповідача Скаржинського М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовної заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Олексієнко М.М., звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає наступне. 06.12.2024 року близько 17 години 05 хвилин в м. Києві на вул. Волноваська, 7 сталася ДТП за участі транспортних засобів «Форд Фієста» д.н. НОМЕР_1 та «Хюндай Санта Фе» д.н. НОМЕР_2 . Між учасниками ДТП було складено електронний європротокол № 5СЕВА1В9СС75 від 06.12.2024 р., відповідно до якого учасники погодили, що винуватцем даного ДТП є водій «Хюндай Санта Фе» д.н. НОМЕР_2 - ОСОБА_2 . Станом на 06.12.2024 р. цивільно-правова відповідальність водіїв автомобіля «Форд Фієста» д.н. НОМЕР_1 була застрахована полісом обов`язкового страхування №ЕР223295922 в АТ «СГ «ТАС», а цивільно-правова відповідальність водіїв автомобіля «Хюндай Санта Фе» д.н. НОМЕР_2 була застрахована полісом обов`язкового страхування №АТ5954650 в ПАТ «НАСК «Оранта». Згідно даних Моторного (транспортного) страхового бюро України поліс № АТ5954650. виданий ПАТ «НАСК «Оранта» є діючим на 06.12.2024 р. Правовідносини з приводу виплати страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ5954650, регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про ОСЦПВП» покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. 06.02.2025 р. ПАТ «НАСК «Оранта» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 23 793,00 грн. 04.03.2025 р. представник Позивача - адвокат Олексієнко М. М. звернувся із адвокатським запитом вих. № 2 від 04.03.2025 р. до ПАТ «НАСК «Оранта» у якому просив надати скан-копії всіх матеріалів страхової справи, в тому числі, повідомлення про ДТП, заяву на виплату страхового відшкодування, звіт про вартість матеріального збитку з калькуляцією, кольоровими цифровими фотознімками, розрахунками, актом огляду і т.п., страховий акт, та інші матеріали, які містяться у справі; надати копію полісу № АТ5954650 в ПАТ «НАСК «Оранта» щодо застрахованого автомобіля «Хюндай Санта Фе» д.н. НОМЕР_2 , у випадку неможливості, вказати страхову суму за шкоду заподіяну майну та надати відомості, щодо розміру франшизи. 10.03.2025 р. ПАТ «НАСК «Оранта» надіслала відповідь № 09-02-17/ на адвокатський запит вих. № 2 від 04.03.2025 р., розмір франшизи становить 2 500,00 грн. Станом на 07.02.2025 р. автомобіль Позивача було відремонтовано і вартість ремонту становить 79 150, 00 грн., з яких: 45 370,00 грн. - вартість матеріалів; 33 780,00 грн. - вартість робіт. 01.05.2025 р. представник ОСОБА_1 - адвокат Олексієнко М. М. звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» з претензією про здійснення доплати страхового відшкодування. 01.05.2025 р. представником ОСОБА_1 - адвокатом Олексієнко М. М. була направлена претензія ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, на суму 55 357,04 грн. 06.06.2025 р. ПАТ «НАСК «Оранта» здійснило доплату страхового відшкодування в розмірі 16 687,80 грн. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (ст. 36.2 Закону України "ОСЦПВ"). Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 30.05.2022 № 108 максимальні розміри страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Національної поліції України в розмірі 80 000 гривень на потерпілого. Щоб зрозуміти порядок розрахунку суми доплати страхового відшкодування, сплаченого ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь Позивача, представник Позивача - адвокат Олексієнко М. М. звернувся із адвокатським запитом вих. № 2 від 26.06.2025 р. до ПАТ «НАСК «ОРАНТА», в якому просив надати скан-копії матеріалів страхової справи, зокрема, звіт про вартість матеріального збитку з калькуляцією, відмінний від вже наданого короткого висновку №24-33-2477 від 03.01.2025 р. (у разі наявності декількох звітів чи калькуляцій, надати всі наявні звіти та калькуляції, окрім вже наданих), розрахунки (на суму 16 687,80 грн.), акти/протоколи огляду (окрім вже наданого протоколу огляду трансфертного засобу від 20.12.2024 р) і т.п., страховий акт (окрім вже наданого страхового акту № ОЦВ-24-33-24770/1), рішення про виплату страхового відшкодування та інші матеріали, які містяться у справі і є відмінними від тих, які були надані у відповідь на адвокатський запит вих.№2 від 04.03.2025 р. 01.07.2025 року ПАТ «НАСК- «ОРАНТА» надіслало відповідь № 09-02-17 на адвокатський запит № 2 від 26.06.2025 р., до відповіді було додано наступні копії документів: 1. Страховий акт № ОЦВ-ЗГ-24-33-24770/2 від 04.06.2025 року; 2 Розрахунок суми страхового відшкодування; 3. Короткий висновок №24-33--2477 від 15.05.2025 року; Отже, проаналізувавши відповіді отримані на адвокатські запити, можна зробити висновок, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» здійснило розрахунок суми страхового відшкодування на користь Позивача на підставі Калькуляції № 24-33-2477 від 03.01.2025 року та Калькуляції № 24-3 3-2477 від 15.05.2025 року, з урахування зносу пошкодженого транспортного засобу «Форд Фієста» д.н. НОМЕР_1 , що становить - 0,70; за вирахуванням ПДВ, а також - з відрахуванням розміру франтити від суми страхового відшкодування. Зважаючи на вищевикладене ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виконало належним чином та у повному обсязі свої зобов`язання перед Позивачем згідно умов полісу № АТ5954650. Щодо відшкодування Відповідачем витрат на ремонт транспортного засобу Позивача. Фактичний розмір шкоди, яка підлягає Відшкодуванню потерпілому включає як реальну вартість пошкодженого майна, так і витрати потерпілого на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (постанова Верховного Суду від 26.06.2018 р. по справі №363/218/16-ц). Вартість матеріального збитку та вартість відновлювального ремонту - це різні суми, які не слід ототожнювати, тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом України «Про ОСЦПВ» має сплатити страховик як страхове відшкодування. Страхова компанія компенсує матеріальний збиток, а різницю між збитком та вартістю відновлювального ремонту компенсує винна особа. Оскільки ОСОБА_1 був проведений ремонт автомобіля «Форд Фієста» д.н. НОМЕР_1 в ФОП ОСОБА_3 , що підтверджується актом виконаних робіт ФОП ОСОБА_3 № ФО-К-000000000000031 від 07.02.2025 року, відповідно до якого - вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Форд Фієста» д.н. НОМЕР_1 склала - 79 150 (сімдесят дев`ять тисяч сто п`ятдесят) гривень 00 грн. Згідно платіжної інструкції від 06.02.2025 року: позивач здійснив оплату за такі послуги у розмірі - 79 150 (сімдесят дев`ять тисяч сто п`ятдесят) гривень 00 грн., на рахунок ФОП ОСОБА_3 . Таким чином, фактична вартість відновлювального ремонту автомобіля «Форд Фієста» д.н. НОМЕР_1 склала - 79 150 (сімдесят дев`ять тисяч сто п`ятдесят) гривень 00 грн. Отже, ОСОБА_2 відповідно до ст. ст. 22, 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України, актуальної практики Верховного Суду та постанов пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не лише зобов`язаний покрити різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, але і не вправі вимагати врахування зношеності майна при його відновлювальному ремонті, а тому повинен відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, яка становить 38 669, 20 грн.: - 23 793, 00 грн. - 16 687, 80 грн. = 38 669, 20 грн., де: 79 150,00 грн., - фактична вартість здійсненого відновлювального ремонту; 23 793,00 грн., - виплата страхового відшкодування; 16 687,80 грн., - доплата страхового відшкодування. З матеріалів справи вбачається, що Позивач змушений звертатися до суду за захистом своїх прав, оскільки в результаті ДТП його транспортний засіб отримав механічні пошкодження, в результаті чого Позивачу була спричинена майнова шкода. В обґрунтування наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, вказував на наявність негативних наслідків для Позивача в результаті ДТП, як безпосередньо під час вчинення адміністративного правопорушення, так і після нього. Так, під час будь-якої ДТП водій (та у разі наявності пасажири) відчуває стрес, потрясіння, переляк та значні хвилювання, зокрема, але не виключно, через зміни власних планів, домовленостей, невизначеність щодо порядку і строків отримання відшкодування, ремонту автомобіля тощо. Наголошує, що моральна шкода полягає у виникненні негативних змін у житті Позивача, щоденних думок та спогадів про ДТП, негативних переживань, настороги, тривоги, важкості виконання повсякденних обов`язків у зв`язку з пригніченим емоційним станом, відірваності від соціального життя, зниженому настрої, порушеному сні, дратівливості. Крім того, пошкодження автомобіля призвело до виникнення у Позивача негативних емоцій, переживань, що в свою чергу призвело до душевних страждань, порушення звичного способу життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, враховуючи вищевказані вимоги законодавства у сукупності з фактичними обставинами даної справи, ураховуючи душевні страждання та стрес, яких Позивач зазнав, у зв`язку з пошкодженням його транспортного засобу, зважаючи на вимоги розумності, виваженості та справедливості, вказував, що належним розміром страхового відшкодування завданої Позивачу моральної шкоди, у даній справі, буде сума коштів у розмірі - 10 000,00 грн., яка належним чином відповідатиме рівню його моральних страждань, внаслідок пошкодження транспортного засобу, визначена сума є достатньою та співмірною із тривалістю порушення його прав та характером завданої шкоди, може вважатися - відповідною, достатньою та справедливою грошовою компенсацією за завдану винуватцем ДТП - ОСОБА_2 . Позивачу шкоду. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Правовідношення, в якому у зв`язку із завданням шкоди у винної особи виникло зобов`язання сплатити потерпілому грошову суму на відшкодування у повному обсязі (тобто сплатити грошові кошти) є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. 01.05.2025 р. представником ОСОБА_1 - адвокатом Олексієнко М. М. була направлена претензія ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, на суму 55 357,04 грн. (претензія направлялась до здійснення ПАТ «НАСК «Оранта» доплати страхового відшкодування) та надано 7 днів з моменту отримання претензії для здійснення виплати на зазначені в претензії реквізити. 17.05.2025 р. зазначена вище претензія була вручена ОСОБА_2 , отже останнім днем виконання вимоги, зазначеної в претензії, було 24.05.2025 р. Оскільки після направлення претензії ОСОБА_2 . Позивач отримав доплату страхового відшкодування, штрафні санкції за прострочення виконання свого грошового зобов`язання нараховують на суму основного зобов`язання в розмірі 38 669,20 грн. На підставі викладеного вище ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 штрафні санкції за період з 25.05.2025 р. по 24.11.2025 р. 582, 00 грн. - 3% річних, 620,52 грн. - інфляційні втрати. Оскільки станом на момент подання позовної заяви відсутній індекс інфляції за листопад, інфляційні втрати будуть перераховані Позивачем в процесі судового розгляду справи з поданням заяви про збільшення позовних вимог. З врахуванням наведеного просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 38 669,20 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних в розмірі 582, 00 грн.; інфляційні втрати в розмірі 620,52 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.
27 листопада 2025 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи передані судді Тесленко І.О.
Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялися запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Остання відповідь на запит надійшла до суду 08 грудня 2025 року.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09 грудня 2025 року, позовну заяву залишено без руху, надано строк на усунення недоліків.
12 грудня від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою суду від 22 грудня 2025 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
19 травня 2026 року від відповідача надійшов відзив, який обґрунтований наступним. Так, згідно змісту позовних вимог, Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь Позивача різницю між фактичним розміром шкоди в розмірі 38669.20 гривень, пеню та моральну шкоду в розмірі 10000 гривень. Нормативно-правове обґрунтування позовних вимог базується на статтях 1192 та 1194 Цивільного кодексу України ЦК України, що зводиться до відшкодування шкоди особою, що їх завдала. Оцінивши доводи та докази, що містяться в матеріалах справи, вважаю, що позов безпідставним, виходячи з наступного. В результаті вчинення правопорушення, відповідачем було завдано матеріальної шкоди власнику автомобіля - Позивачу в розмірі фактичної вартості відновлення транспортного засобу в сумі 79150.00 грн. Згідно Поліса № АТ/5954650 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу від 25.09.2024 року укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «НАСК «ОРАНТА» застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу марки «Hyundai Sonata Fe» д.н.з. НОМЕР_2 (належним чином завірена копія полісу - додається). Згідно п.4 Полісу страхова сума (матеріальна шкода) становить 160 000,00 грн. Дія Полісу до 26.09.2025 року. Власник пошкодженого автомобіля звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку із настанням страхового випадку. Згідно звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу, розрахунку страхового відшкодування, страхового акта, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було виплачена страхове відшкодування, у розмірі 23793.00 грн на рахунок Позивача, що підтверджується самим Позивачем та додатково було здійснено доплату в розмірі 16687.80 гривень. Різниця між завданою відповідачем шкодою і шкодою, яка була відшкодована страховою компанією відповідача становить 38669.20 грн. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на дату ДТП та проведення страхових виплат), при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи». Відповідно до підпункту «г» пункту 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Разом з тим, звертає увагу, що ліміт відповідальності відповідача на день страхового випадку за договором становив 160000 грн, а тому саме страховик відповідача має відшкодувати всю суму страхового відшкодування, визначеного та сплаченого позивачем потерпілому. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Отже відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20.01.2016р. у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018р. у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд має враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У даному випадку вбачається, що цивільно-правова відповідальність відповідача, як володільця об`єкту підвищеної небезпеки, була застрахована в межах страхового ліміту 160000,00 грн., за майнову шкоду. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо - транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 9.1.ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Таким чином, беручи до уваги правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, Відповідач приходить до висновку, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» не в повному обсязі виконало своє зобов`язання перед позивачем по виплаті страхового відшкодування відповідно до умов Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ5954650, а тому Відповідач вважає позов пред`явлено до неналежного відповідача та задоволенню не підлягає. Враховуючи те, що позов заявлений не до належного відповідача, Відповідач вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Також Позивачем не було доведено факту обґрунтування моральної шкоди. Відповідно до статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, а у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, здійснює потерпілій фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодування заподіяної їй моральної шкоди, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала потерпіла фізична особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у розмірі 10 відсотків страхової (регламентної) виплати у зв`язку з її лікуванням та/або втратою нею працездатності. Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав. Частина 2 вказаної статті передбачає, що моральна шкода, може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. На підставі ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Як слідує зі змісту позовної заяви, позивач обґрунтовує моральну шкоду, розмір якої оцінює у 10000,00 грн, тим що Позивач увесь період після дорожньо-транспортної пригоди був позбавлений можливості користуватися власним транспортним засобом, тривалими затримками відновлювального ремонту транспортного засобу та неодноразовими зверненнями до страхової компанії і представників СТО. Зазначає, що Позивач не надав жодного доказу щодо зазначених проявів моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 частини 3 статті 23 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. На виконання вимог п.5 ч.3 ст.178 ЦПК України зазначаю, що Відповідач не визнає зазначених позивачем у позовній заяві обставин. Правова оцінка обставин, зазначених позивачем, наведена вище. Щодо вимоги Позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 копійок), Відповідач заперечує проти їх включення до складу судових витрат, що підлягають стягненню з Відповідача. Свою позицію обґрунтовує тим, що зазначена сума є неспівмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З врахуванням наведеного, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у справі №760/32892/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - в повному обсязі.
Інших процесуальних дій не вчинялось.
В судове засідання представник позивача з`явився, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Вказав, що сума позову це фактично розмір зносу транспортного засобу та франшизи за договором страхування, тобто розмір шкоди, який не був відшкодований страховою компанією.
Представник відповідача в судове засідання з`явився, проти задоволення позову заперечував, вказав що відповідачем було укладено договір обов`язкового страхування цивільної відповідальності, тож в межах встановленого страховим полісом ліміту на його думку має нести відповідальність саме страхова компанія, а не відповідач.
Заслухавши пояснення учасників, дослідивши надані докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу Ford Fiesta д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с. 15).
06 грудня 2024 року сталася дорожньо - транспортна пригода між ТЗ НОМЕР_2 (страхова компанія ПАТ «НАСК «ОРАНТА») та ТЗ НОМЕР_1 (страхова компанія АТ «СГ «ТАС»), про що складено електронний європротокол (а.с.17).
Судом досліджено також фотознімки з місця ДТП та пошкоджень транспортного засобу, Протокол огляду транспортного засобу (а.с. 18 - 19, 22, 26 - 39).
Відповідачем була застрахована відповідальність у ПАТ «НАСК «ОРАНТА», поліс №АТ/5954650, строк дії з 00:00 27.09.2024 року по 26.09.2025 року; страхова сума за одного потерпілого - 160 000,00 грн., франшиза 2 500,00 грн.
Відповідно до Короткого висновку №24-33-2477 від 03.01.2025 року, вартість ремонту транспортного засобу складає 44 720,78 грн.; вирахування зношених запасних частин 70% - 20 497,82 грн.; загальна сума після вирахування 24 222,95 грн. (а.с. 40 - 41).
ОСОБА_1 звернувся до НАСК «ОРАНТА» з заявою про страхове відшкодування від 10.12.2024 року (а.с. 42).
З розрахунку страхового відшкодування, а також Страхового акту №ОЦВ-24-33-24770/1 вбачається, що сума страхового відшкодування за Договором страхування №АТ-5954650 від 25.09.2024 року складає 23 792,96 грн. (а.с. 43 - 44).
На адвокатський запит по страховій справі №24-33-24770 щодо виплати страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб Ford Fiesta д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо - транспортної пригоди 06.12.2024 р., за участю забезпеченого транспортного засобу HYUNDAI Santa Fe, д.р.н. НОМЕР_2 , цивільно - правова відповідальність водія якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників транспортних засобів від 25.09.2024 р. №АТ-5954650, НАСК «ОРАНТА» повідомила наступне: розмір франшизи за договором страхування становить 2 500,00 грн., між НАСК «ОРАНТА» та страхувальником було укладено Поліс комплексного страхування наземного транспортного засобу ЕАП №0724286 від 25.09.2024 року, страхова сума 100 000,00 грн. (а.с. 25).
Адвокат Олексієнко М.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 звертався до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з Заявою щодо додаткового огляду ТЗ та претензією щодо здійснення перерахунку розміру страхової виплати та здійснення страхового відшкодування готівкою через АТ «Ощадбанк» (а.с. 46, 48 - 50).
Як вбачається з Короткого висновку №24-33-2477 від 15.05.2025 року, вартість ремонту 73 802,11 грн., вирахування зношених запчастин 30 821,34 грн., загальна сума (після вирахувань) 42 980,77 грн. (а.с. 51 - 52).
Відповідно до Страхового акту №ОЦВ-ЗГ-24-33-24770/2 та розрахунку страхового відшкодування, сума страхового відшкодування 16 687,81 грн. (а.с. 53).
Адвокат Олексієнко М.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 звертався до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з Адвокатським запитом (Вих. №2 від 26.06.2025 року) щодо надання матеріалів страхової справи (а.с. 55 -58).
ПАТ «НАСК «ОРАНТА» були направлені на адресу представника копії матеріалів зі страхової справи №24-33-24770, з врахуванням ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних» (а.с. 59).
Як вбачається з платіжних інструкцій, що надані до матеріалів справи, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було сплачено ОСОБА_1 23 793,00 грн. та 16 687,80 грн. (а.с. 60 - 61).
Відповідно до рахунку ФОП ОСОБА_3 та Акту виконаних робіт №ФО-К-000000000000031 від 07.02.2025 року вартість ремонту транспортного засобу Ford Fiesta д.н.з. НОМЕР_1 склала виконані роботи 33 780,00 грн. та запасні частини і матеріали 45 370,00 грн. (а.с. 62 - 64).
Вказаний рахунок було оплачено ОСОБА_1 , що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 65).
Адвокатом Олексієнко М.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 було направлено до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» претензію щодо відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (а.с. 66 - 72).
Інших доказів суду надано не було.
Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом положень ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Системний аналіз ст. ст. 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник).
Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом або договором передбачено такий обов`язок.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України 01.07.2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Статтею 1 Закону України «Про страхування» від 18 листопада 2021 року № 1909-IX, передбачено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (ч. 16 ст. 9 Закону України «Про страхування»).
Поняття «франшиза» міститься в ст. 9 Закону України «Про страхування», відповідно до якої, франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
Статтею 12 Закону України «Про страхування» передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.
Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування має бути компенсована страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки (п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
З огляду на зміст цих приписів у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити суму страхового відшкодування за вирахуванням франшизи, якщо сторони її передбачили у відповідному договорі. Суму франшизи потерпілому має компенсувати страхувальник або інша особа, відповідальна за завдані збитки.
Судом встановлено, що цивільно - правова відповідальність відповідача станом на момент настання дорожньо - транспортної пригоди була застрахована, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, завдану майну становить 160 000 грн. 00 коп., розмір франшизи становить 2 500,00 грн.
Відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків.
Позивачем надано до матеріалів справи доказ на підтвердження здійснення ремонту транспортного засобу, загальна сума понесених останнім витрат склала 79 150,00 грн.
При цьому, страховою компанією було відшкодовано на підставі договору, укладеного на виконання Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачу загальну суму 40 480,77 грн.
Таким чином, різниця складає 38 669,23 грн.
Як вбачається з правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15, у такому випадку стягненню з винуватця ДТП підлягає різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд зважає на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем надано до матеріалів справи претензію про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки на суму 55 357,04 грн., яка направлялась а адресу відповідача (а.с. 66 - 71).
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що вже після направлення вказаної претензії позивачу, страховою компанією було складено додатковий страховий акт та здійснено відповідну виплату.
Позивач в позовній заяві вказує, що штрафні санкції нараховані на суму основного зобов`язання 38 669,23 грн., що підтверджується наданими розрахунками (а.с. 83).
За таких обставин, суд дійшов висновку, що вказані вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
З приводу вимоги щодо стягнення моральної шкоди суд враховує наступне.
Відшкодування моральної (немайнової) шкоди - є одним з способів захисту цивільних прав та інтересів (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з положенням частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Також, у Постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 16.06.2022 року справі №569/20510/19 (провадження № 61-13787св20) зазначено, що аналіз положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи.
Згідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п. 3 ч.2 ст.23 ЦК України).
При цьому, відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року, Справа № 752/17832/14-ц (Провадження № 14-538цс19) було сформульовано наступний правовий висновок: "Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення."
При цьому, будь - яких доказів на підтвердження понесення моральної шкоди позивачем надано не було.
З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку що в цій частині позовна заява задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У частині 1 ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J. K. AND OTHERS v. SWEDEN») зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Пріоритет у доказуванні надається не тому хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.
З врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 39 871,72 грн.
Згідно положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.
З врахуванням того, що позов підлягає частковому задоволенню з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у наступному розмірі: 39 871,72 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 1 211,20 грн. (сума сплаченого судового збору) / 49 871,72 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 968,34 грн.
Також, позивач просив стягнути з відповідачка витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частини 1- 3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Як вбачається з позовної заяви з якою представник позивача звернувся до суду, в позовній заяві було вказано очікувані витрати на правову допомогу.
Таким чином, при зверненні до суду представником позивача було дотримано вимоги ч. ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України. 
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Аналіз наведених процесуальних норм вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом.
За змістом статей 137, 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при поданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Тобто, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 158/203/20.
Положеннями ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).
Згідно з п. п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI, до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
За змістом частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правничої допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг та на нього поширює своє регулювання Глава 63 Цивільного кодексу України. Так, згідно зі статтею 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Згідно статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97). 
На підтвердження обґрунтування понесення витрат - послуг правової допомоги позивачем надано суду Договір про надання професійної правничої допомоги №04/02/25-ЦС від 04 лютого 2025 року (а.с. 73 - 75), Акти виконаних робіт від 04.03.2025 року, від 01.05.2025 року, від 26.06.2025 року, від 22.09.2025 року (а.с. 78 - 81), платіжну інструкцію від 14.02.2025 року на суму 20 000,00 грн. (а.с. 82).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Зважаючи на викладені норми, судом має братися до уваги досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг та чи відповідають вони ціні в розмірі 20 000,00 грн.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зробила такі висновки: "... 141. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). 142. Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару. 143. Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним. 144. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. 145. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. 146. Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті. 147. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо...."
За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.
Проаналізувавши вартість і обсяг наданих адвокатом позивачу послуг у даній цивільній справі, зважаючи на її складність в контексті пред`явлених вимог та кількість поданих представником процесуальних документів, а також час, який необхідний адвокату на їх підготовку, суд дійшов висновку, що заявлена стороною позивача сума витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт в інтересах позивача, не відповідає критеріям розумності їхнього розміру та справедливості, за таких обставин суд вважає необхідним зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 10 000,00 грн. Вказаний розмір на думку суду є обґрунтованим та відповідає дійсним і необхідним витратам, які змушена була понести сторона позивача у цій справі.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
З врахуванням того, що позов було задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 994,85 грн., що розраховано наступним чином: 39 871,72 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 10 000,00 грн., (сума витрат на послуги з правової допомоги) / 49 871,72 грн., (розмір заявлених позовних вимог).
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 23, 625, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст. ст. 2-13, 76-83, 89, 133, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 274, 352, 354 - 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) завдану шкоду в розмірі 39 871,72 грн.
У задоволенні інших вимог, - відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 968,34 грн.
Стягнути з  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 994,85 грн.
Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості щодо учасників справи:
Позивач -  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ;
Відповідач -  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя     І. О. Тесленко