ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/3837/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Принцевської Н.М., Філінюка І.Г.
при секретарі судового засідання: Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи 
від LEGO Holding A/S (ЛЕГО Холдінг А/C) – адвокат Іверук Н.О.
від ФОП Резниченко П.І.,ФОП Резниченко О.Є. – адвокат Логовський В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
LEGO Holding A/S (ЛЕГО Холдінг А/C)
на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 09.02.2026 (повний текст складено та підписано 11.02.2026, суддя Малярчук І.А.)
у справі №916/3837/24
за позовом LEGO Holding A/S (ЛЕГО Холдінг А/C)
до 1) Фізичної особи-підприємця Резниченко Фросини Пантеліївни
2) Фізичної особи-підприємця Резниченко Ольги Євгенівни
3) Фізичної особи-підприємця Резниченко Петра Івановича
4) Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ЮНІОН ГРУП”
про заборону здійснення використання позначень, вилучення та знищення товарів, стягнення доходу отриманого в результаті протиправної діяльності у розмірі 7225,00 грн

ВСТАНОВИВ
LEGO Holding A/S (ЛЕГО Холдінг А/C) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Резниченко Фросини Пантеліївни, Фізичної особи-підприємця Резниченко Ольги Євгенівни, Фізичної особи-підприємця Резниченко Петра Івановича та Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ЮНІОН ГРУП” про заборону здійснення використання позначень, вилучення та знищення товарів, стягнення доходу отриманого в результаті протиправної діяльності.
В обґрунтування позову LEGO Holding A/S (ЛЕГО Холдінг А/C) зазначає, що позивачем було виявлено, що відповідачами здійснюється протиправний продаж продукції, упакування якої містить позначення, схоже із Торговельними марками належними позивачеві настільки, що їх можна сплутати.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.01.2026 задоволено повністю позов LEGO Holding A/S (ЛЕГО Холдінг А/C) про заборону здійснення використання позначень, вилучення та знищення товарів, стягнення доходу отриманого в результаті протиправної діяльності у розмірі 7225,00 грн.
Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 09.02.2026:
- задоволено частково заяву LEGO Holding A/S (ЛЕГО Холдінг А/C) про ухвалення додаткового рішення, 
- стягнуто з Фізичної особи-підприємця Резниченко Фросини Пантеліївни на користь LEGO Holding A/S (ЛЕГО Холдінг А/C) 256 ЄВРО 92 центи, що еквівалентно 13 000 грн за курсом НБУ на момент ухвалення додаткового рішення, витрат на правничу допомогу, 13 063 грн 09 коп витрат пов`язаних із залученням та проведення експертизи, 
- стягнуто з Фізичної особи-підприємця Резниченко Ольги Євгенівни на користь LEGO Holding A/S (ЛЕГО Холдінг А/C) 256 ЄВРО 92 центи, що еквівалентно 13 000 грн за курсом НБУ на момент ухвалення додаткового рішення, 13 063 грн 09 коп витрат пов`язаних із залученням та проведення експертизи, 
- стягнуто з Фізичної особи-підприємця Резниченко Петра Івановича на користь LEGO Holding A/S (ЛЕГО Холдінг А/C) 256 ЄВРО 92 центи, що еквівалентно 13 000 грн за курсом НБУ на момент ухвалення додаткового рішення, витрат на правничу допомогу, 13 063 грн 09 коп витрат пов`язаних із залученням та проведення експертизи,
- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ЮНІОН ГРУП” на користь LEGO Holding A/S (ЛЕГО Холдінг А/C) 256 ЄВРО 92 центи, що еквівалентно 13 000 грн за курсом НБУ на момент ухвалення додаткового рішення, витрат на правничу допомогу, 13 063 грн 09 коп витрат пов`язаних із залученням та проведення експертизи,
- відмовлено у задоволенні решти заявлених вимог LEGO Holding A/S (ЛЕГО Холдінг А/C).
В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу з урахуванням категорії справи, рівня її складності, тривалості, розгляду справи, критерію розумної необхідності таких витрат, а також з урахуванням заперечень відповідачів щодо співмірності заявлених витрат на правничу допомогу, наявності статусу у трьох з них – фізичних осіб-підприємців, що з огляду на обсяг встановленого в даному процесі правопорушення в незначному об`ємі, підлягають задоволенню частково у розмірі 1 024 ЄВРО, що еквівалентно 52 000,00 грн за курсом НБУ на момент ухвалення додаткового рішення, які можуть вважатись розумними і співмірними по даній справі та витрати пов`язані із залученням та проведенням експертизи у розмірі 52 252 грн 35 коп.
Щодо вимоги заявника про стягнення з відповідачів 2422,40 грн судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, місцевий господарський суд зазначив, що він не може вирішувати питання щодо розподілу судових витрат понесених позивачем в апеляційній інстанції. 
Не погодившись із даним рішенням до Південного-західного апеляційного господарського суду звернувся позивач з апеляційною скаргою в якій просить:
- скасувати додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 09.02.2026 у справі № 916/3837/24 у частині відмови в задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат у частині стягнення з відповідачів на користь позивача понесених останнім судових витрат у цій справі (під час розгляду справи в суді першої інстанції та під час апеляційного перегляду ухвали Господарського суду Одеської області від 04.06.2025 про призначення судової експертизи), а саме 2 422,40 грн судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.06.2025 у справі № 916/3837/24, 109 029,82 Євро витрат на професійну правничу допомогу;
- ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву позивача про розподіл судових витрат у справі № 916/3837/24 у частині стягнення з відповідачів на користь позивача понесених останнім судових витрат у цій справі (під час розгляду справи в суді першої інстанції та під час апеляційного перегляду ухвали Господарського суду Одеської області від 04.06.2025 про призначення судової експертизи), а саме 2 422,40 грн судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.06.2025 у справі № 916/3837/24, 109 029,82 Євро витрат на професійну правничу допомогу.
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване додаткове рішення, прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з огляду на таке:
- при розподілі судових витрат суд першої інстанції виходив не з вартості послуг, визначеної у Договорі та додаткових угодах, а по суті самостійно визначив вартість заяв по суті справи / заяв з процесуальних питань, участі у судових засіданнях;
- такий підхід суду свідчить про порушення ним ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та неврахування усталеної судової практики;
- при розподілі судових витрат місцевий господарський суд не оцінював співмірність заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу із усіма зазначеними в ч. 4 ст. 126 ГПК України критеріями;
- на переконання апелянта, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвокатів у цій справі є співмірним із складністю справи щодо захисту прав інтелектуальної власності та виконаних адвокатами робіт (наданих послуг) і їх обсягом;
- суд першої інстанції допустив порушення ч. 4 ст. 236 ГПК України, оскільки при розподілі судових витрат не врахував висновки Верховного Суду щодо взяття до уваги вартості послуг адвокатів, яка склалася в країні, цін на ринку юридичних послуг;
- суд першої інстанції допустив порушення ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 221, ч. 3 ст. 233, ч. 4 ст. 236 ГПК України, оскільки відмовив у розподілі судових витрат, понесених Позивачем під час апеляційного перегляду ухвали Господарського суду Одеської області від 04.06.2025 про призначення судової експертизи;
- при розподілі судових витрат місцевий господарський суд не врахував висновки Верховного Суду щодо необхідності врахування фінансового стану Відповідачів та мету стягнення судових витрат.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 відкрито апеляційне провадження у цій справі та призначено справу до розгляду на 22.04.2026.
До суду апеляційної інстанції надійшли відзиви на апеляційну скаргу від Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ЮНІОН ГРУП” та Фізичної особи-підприємця Резниченко Фросини Пантеліївни, Фізичної особи-підприємця Резниченко Ольги Євгенівни, Фізичної особи-підприємця Резниченко Петра Івановича в яких останні просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення без змін. 
В обґрунтування своїх заперечень відповідачі зазначають, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи або невідповідність висновків суду обставинам справи.
Відповідачі вважають, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване додаткове рішення, обґрунтовано дійшов висновку про те, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, обсягом наданих послуг та часом, витраченим на їх надання. Крім того, такі витрати не відповідають критеріям реальності та розумності їх розміру, а їх стягнення становить надмірний тягар для відповідачів, що суперечить принципам розподілу судових витрат. У зв`язку з цим суд обґрунтовано зменшив розмір заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
У судовому засіданні Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2026 у справі №916/3837/24 за апеляційною скаргою LEGO Holding A/S (ЛЕГО Холдінг А/C) на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 09.02.2026 оголошено перерву до 06.05.2026.
Під час судового засідання від 06.05.2026 представник апелянта підтримав доводи та вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні.
Представник ФОП Резниченко П.І.,ФОП Резниченко О.Є. надав пояснення у відповідності до яких не погоджуються із доводами та вимогами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення без змін.
Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови. 
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки Господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, якеідлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
У відповідності до ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Згідно ч.ч.1, 3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За положеннями ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Крім того, п. 2 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
За положеннями ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
Положення п.2 ч.1, ч.4 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Так, у даному випадку позивач зазначив, що 17.07.2019 між LEGO Holding A/S та АО “Саєнко Харенко” було укладено договір про надання правової допомоги № 1286-32, додатковою угодою № 15 від 15.12.2025 строк дії договору продовжено до 31.12.2026. Додатковими угодами № 9/2 та № 9 до договору про надання правової допомоги № 1286-32 від 17.07.2019 було зафіксовано домовленості щодо представництва інтересів LEGO Holding A/S у спорах із ФОП Резниченко Ф.П., Резниченко О.Є., ОСОБА_1 та ТОВ ,,ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ЮНІОН ГРУП” відповідно. Так, у зв`язку з істотним збільшенням обсягу наданої правничої допомоги між сторонами було досягнуто домовленості щодо зміни вартості гонорару, про що повідомлено у заяві від 26.09.2025. 28.10.2025 між LEGO Holding A/S та АО “Саєнко Харенко” було укладено додаткову угоду № 14 до договору про надання правової допомоги № 1286-32від 17.07.2019, якою, зокрема, уточнено предмет правничої допомоги та визначено суму гонорару у розмірі 100 000 євро за надання правничої допомоги у судах першої інстанції та 5 000 євро за надання правничої допомоги у суді апеляційної інстанції з процесуальних питань. Також, позивач зазначив, що у період з 13.08.2024 по 22.01.2026 АО “Саєнко Харенко” виставлено низку рахунків на загальну суму 110 057,50 євро, що підтверджується довідками АТ “ПУМБ”. Так, позивач не міг передбачити перевищення попереднього розрахунку судових витрат у зв`язку з численними процесуальними діями відповідачів, спрямованими на затягування розгляду справи, зокрема поданням заяв та клопотань напередодні судових засідань, що зумовлювало необхідність оперативної підготовки заперечень та процесуальних заяв.
Також позивач просив стягнути з відповідачів на скою користь 16 351,20 грн судового збору та 52 252,32 грн витрат, пов`язаних з залученням експерта та проведенням експертиз.
Щодо витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає таке. 
Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
За змістом статті ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).
На підтвердження надання правової допомоги суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №520/9408/18).
Так, позивачем додано до матеріалів справи: договір про надання правової допомоги № 1286-32 від 17.07.2019; додаткову угоду №1 від 10.03.2021; додаткову угоду №5 від 08.12.2021; додаткову угоду №6 від 30.12.2022; додаткову угоду №8 від 30.12.2023; додаткову угоду № 9 від 27.09.2024; додаткову угоду № 9/2 від 21.07.2025; додаткову угоду №11 від 11.02.2025; додаткову угоду №14 від 28.10.2025; додаткову угоду № 15 від 15.12.2025; ордер серія АА №1485444 від 16.09.2024, ордер серія ВК № 1140964 від 26.08.2024.
Відповідно до п. 1.1. договору про надання правової допомоги № 1286-32 від 17.07.2019 на замовлення Клієнта Об`єднання зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги (надалі разом — Правова допомога) Клієнту на умовах, що визначені цим Договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання Правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання Договору (п.п. 1.1.).
Додатковою угодою № 15 від 15.12.2025 строк дії договору про надання правової допомоги № 1286-32 від 17.07.2019 було продовжено до 31.12.2026.
Додатковою угодою № 14 від 28.1.02025 внесено зміни до п.п. 11.., 2.1.. 2.3., 3 додаткових угод № 9 від 27.09.2024 та № 9/2 від 21.07.2025, уточнено предмет правничої допомоги та визначено суму гонорару у розмірі 100 000 євро за надання правничої допомоги у судах першої інстанції та 5 000 євро за надання правничої допомоги у суді апеляційної інстанції з процесуальних питань. 
У період з 13.08.2024 по 22.01.2026 АО “Саєнко Харенко” було виставлено низку рахунків LEGO Holding A/S (ЛЕГО Холдінг А/C) про сплату правничої допомоги у об`єднаній справі №916/3837/24: № 02-091-1286/24 від 13.08.2024 на 32 534,50 Євро; № 03-091-1286/24 від 05.11.2024 на 9 058,00 Євро; № 05-091-1286/24 від 05.11.2024 на суму 3 700,00 Євро; № 07-091-1286/24 від 13.12.2024 на 12 282,00 Євро; № 08-091-1286/24 від 13.12.2024 на суму 13 660,00 Євро; № 09-091-1286/25 від 04.02.2025 на 10 553,00 Євро; № 11-091-1286/25 від 04.02.2025 на суму 5 866,00 Євро; № 01-106-1286/25 від 06.03.2025 на суму 3 100,00 Євро; № 15-091-1286/25 від 07.05.2025 на 4 369,00 Євро; № 16-091-1286/25 від 09.06.2025 на суму 2 295,00 Євро; № 18-091-1286/25 від 06.08.2025 на суму 760,00 Євро; № 20-091-1286/25 від 09.10.2025 на суму 4 131,00 Євро; № 21-091-1286/25 від 04.11.2025 на суму 2 958,00 Євро; № 22-091-1286/25 від 04.12.2025 на суму 2 785,00 Євро; № 23-091-1286/25 від 15.12.2025 на суму 459,00 Євро; № 24-091-1286/26 від 22.01.2026 на суму 1 547,00 Євро. На підтвердження оплат LEGO Holding A/S (ЛЕГО Холдінг А/C) рахунків надано довідки АТ “ПУМБ” № КНО-59.1.1.2/26 від 21.01.2026 та № КНО-59.1.1.2/27 від 23.01.2026.
Отже, позивачем надано належні докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції.
Разом з цим, у розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 11.09.2020 у справі №922/3724/19.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).
Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
З правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/19, від 07.09.2022 у справі №912/1616/21 тощо, випливає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Отже, господарський суд, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах п`ятій-сьомій статті 129 ГПК України. При цьому, таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони.
Суд вправі покласти лише ті судові витрати, які є обґрунтованими, неминучими, співмірними та розумними (розумно необхідними).
Фактори, що повинні братися до уваги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, включають в себе: 1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; 2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі; 3) необхідність виїзду у відрядження; 4) важливість доручення для клієнта; 5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; 6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; 8) характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.
Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Колегія суддів зазначає, що у постанові Верховного Суду від 18.11.2020 у справі №923/1121/17 також вказано, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (рішення у справах "East/West Alliance Limited" проти України" та "Ботацці проти Італії").
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, сьомою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, враховуючи частини п`яту-сьому, дев`яту статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.
Аналогічна правова позиція об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладена в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 25.06.2019 у справі №916/1340/18.
Правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №906/194/18, акцентує увагу на необхідності дослідження документів на підтвердження обсягу витрат на правову допомогу, у тому числі щодо необхідності наявності розрахунку відповідних витрат, а також оцінки можливого фактичного їх понесення, оскільки у зазначеному випадку встановлення факту понесення витрат залежить від доведення факту надання правової допомоги у відповідних обсягах.
Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, а тому відповідно до вимог чинного процесуального закону цілком достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.
Такий висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується зі сталою правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 15.06.2021 у справі №922/2987/20, від 18.05.2021 у справі №923/121/20, від 13.12.2018 у справі №816/2096/17, від 16.05.2019 у справі №823/2638/18, від 09.07.2019 у справі №923/726/18 та від 26.02.2020 у справі №910/14371/18.
Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Даний правовий висновок Верховного Суду викладений в постанові від 28.11.2019 у справі №914/1605/18.
Крім того, чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості.
Саме така правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.06.2021 у справі №906/698/20.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). 
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18). 
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123 - 130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17). 
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів відзначає, що у розгляді питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд повинен враховувати, що:
- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21); 
- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц); 
- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц); 
- витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15).
Як було вірно встановлено місцевим господарським судом, адвокатами АО “Саєнко Харенко” - Грунським В.О. та Іверук Н.О. були надані LEGO Holding A/S (ЛЕГО Холдінг А/C) наступні юридичні послуги у об`єднаній справі №916/3837/24, зокрема, підготовлені та подані: позовні заяви від 30.08.2024 із за вх.№3923/24, від 25.11.2024 за вх.№5282/24; заява від 17.09.2024 за вх.№33827/24 про проведення судових засідань у справі № 916/3837/24 у режимі відеоконференції; клопотання від 13.11.2024 за вх.№ 40923/24 про витребування доказів у справі № 916/3837/24; клопотання від 15.11.2024 за вх.№ 41341/24 про приєднання до матеріалів справи № 916/3837/24 висновку судового експерта Жили Б.В. № 266 від 07.11.2024; відповіді від 15.11.2024 за вх.№ 41445/24 на відзиви відповідачів у справі № 916/3837/24; доповнення від 04.12.2024 за вх.№ 43517/24 до клопотання про витребування доказів у справі № 916/3837/24; клопотання від 05.12.2024 за вх.№ 43674/24 про приєднання доказів та витребування нових доказів у справі № 916/5149/24; заперечення від 05.12.2024 за вх.№ 43667/24 проти клопотання відповідача про долучення письмових доказів у справі № 916/3837/24; заява від 06.12.2024 за вх.№ 43843/24 про проведення судових засідань у справі № 916/5149/24 у режимі відеоконференції; клопотання від 17.12.2024 за вх.№ 45186/24 про приєднання доказів у справі № 916/5149/24; клопотання від 09.01.2025 за вх.№ 555/25 про приєднання доказів у справі № 916/3837/24; клопотання від 14.01.2025 за вх.№ 1191/25 про витребування доказів у справі № 916/3837/24; відповідь від 16.01.2025 за вх.№ 1579/25 на відзив відповідача у справі № 916/5149/24; клопотання від 14.01.2025 за вх.№ 1319/25 про приєднання доказів у справі № 916/3837/24; заперечення від 15.01.2025 за вх.№ 1347/25 проти заперечень на відповідь на відзив у справі № 916/3837/24; заперечення від 21.01.2025 за вх.№ 2189/25 проти клопотання відповідача про призначення експертизи у справі № 916/5149/24; заперечення від 22.01.2025 за вх.№ 2224/25 проти клопотання відповідача про долучення письмових доказів у справі № 916/5149/24; клопотання від 28.01.2025 за вх.№ 2867/25 про зміну найменування позивача у справі № 916/5149/24; уточнене клопотання від 27.01.2025 за вх.№ 2833/25 щодо витребування доказів у справі № 916/5149/24; заперечення від 31.01.2025 за вх.№ 3449/25 проти заяв про залучення до участі у справі третіх осіб на стороні відповідача у справі № 916/5149/24; супровідний лист від 05.02.2025 за вх.№ 4091/25 у справі № 916/5149/24; пояснення від 10.02.2025 за вх.№ 4433/25 щодо недоцільності об`єднання в одному провадженні справ № 916/5149/24 та № 916/3837/24; клопотання від 11.02.2025 за вх.№ 4804/25 про зміну найменування позивача у справі № 916/3837/24; заперечення від 19.02.2025 за вх.№ 5603/25 щодо заяви ФОП Резниченко Ф.П. про відвід судді Малярчук І.А.; заперечення від 17.03.2025 за вх.№ 8576/25 на клопотання ТОВ “Торгівельна компанія Юніон Груп” про приєднання доказів — висновку спеціаліста у справі № 916/3837/24; заперечення від 04.04.2025 за вх.№ 10975/25 проти уточненого клопотання ТОВ “Торгівельна компанія Юніон Груп” про призначення експертизи у справі № 916/3837/24; заперечення від 28.05.2025 за вх.№ 17059/25 проти клопотання відповідача про приєднання доказів - висновку спеціаліста від 03.02.2025 у справі № 916/3837/24; вступне слово позивача від 22.10.2025 за вх.№ 33357/25. 
Разом з цим, судова колегія зазначає, що зі змісту поданої позовної заяви вбачається, що з огляду на доводи та вимоги заявлені позивачем, її складання та подання до суду не потребувало від представника позивача, який є фахівцем у сфері права, витрачання значного часу, пошуку судової практики, її аналізу та формування власної позиції.
Дана справи, хоча й налічує великий обсяг документів, однак за своїм предметом та підставами, а також доказами, якими позивач обґрунтовував власні позовні вимоги, не є складною.
Так, фактично доказова база позивача не змінювалась протягом розгляду справи та ґрунтувалась на придбанні товарів у відповідачів (на підтвердження таких обставин надано роздруківки замовлень з веб-сайтів, накладні про отримання товару за допомогою поштового сервісу «Нова пошта», фото придбаних товарів, платіжні доручення про оплату), а також наявності висновку судового експерта Жили Б.В № 266 від 07.11.2024, яким підтверджено, що на упакуванні продукції з порушенням використовуються позначення, які схожі до ступеню сплутування з Торговельними марками позивача.
В свою чергу, подальше подання представниками позивача окремих заяв, клопотань, пояснень, зокрема заяв про участь у справі в режимі відеоконференції та долучення доказів до матеріалів справи, про забезпечення позову від 08.12.2023, позовної заяви від 22.12.2023, підготовка та подання низки адвокатських запитів, зокрема до ТОВ “Нова пошта”, АТ КБ “ПриватБанк”, ПАТ АБ “Південний”, Державної митної служби України, Одеської митниці, ФОП Рябоконя В.П., ФОП Кононенка І.В., ФОП Шияка В.Р., ТОВ “Місанюк Транс Груп”, Приватної аудиторсько-консалтингової фірми “ЮГ”, Приватного підприємства “Мегапромстрой”, ТОВ “BI-TAL”, ТОВ “ОДЕСАПРОММАШІМПОРТ ЛТД”, ТОВ “ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНА КОМПАНІЯ”, Приватного підприємства “КІНОВІДЕОТЕХСЕРВІС”, як окремі послуги, охоплюють собою процес підготовки, складання та подання заяв по суті. 
До того ж, подання таких заяв, клопотань, пояснень є правом, а не обов`язком сторони, яке вона реалізує на власний розсуд, а тому, на переконання судової колегії подальше включення вартості складання таких документів до судових витрат на професійну правничу допомогу та їх покладення на програвшу сторону судового процесу, було б необґрунтованим.
Судом апеляційної інстанції також враховуються ті обставини, що LEGO Holding A/S (ЛЕГО Холдінг А/C) є всесвітнього відомою компанією з виробництва дитячих іграшок (конструкторів) та здійснює їх реалізацію по всьому світу, та відповідно отримує від такої реалізації прибуток, що є загальновідомими обставинами. 
В той же час, у даному спорі судом було встановлено, що позивачем в межах тестових закупівель було придбано, а відповідачами реалізовано 12 одиниць продукції загальною вартістю 7225 грн.
Відповідно, дохід отриманий відповідача від реалізації продукції, яка містила позначення, які є тотожними або схожими настільки, що можуть бути сплутати з торговельними марками позивача, склав 7225 грн, що у порівнянні з доходами, які отримує LEGO Holding A/S (ЛЕГО Холдінг А/C) реалізуючи власну продукцію в більшості країн світу, є незначним (неістотним, нікчемним) та не становить для позивача значного майнового значення. 
Разом з цим, судом враховується та обставина, що відповідачами у цій справі є, зокрема, фізичні особи-підприємці, які хоч й здійснюють підприємницьку діяльність на власний ризик, однак, вчиняють такі дії в умовах запровадженого на всій території України воєнного стану, військової агресії рф проти України, постійних обстрілів, дефіциту електричної енергії, та інших обставин пов`язаних з воєнними діями. 
А тому, на переконання колегії суддів, стягнення з відповідачів заявленої позивачем суми судових витрат у суді першої інстанції у заявленому розмірі 110 057,50 Євро є не відповідає критерію обґрунтованості та розумності, є надмірними, непропорційними та неспівмірними, з огляду на складність справи, час витрачений на підготовку документів, об`єм фактично наданих послуг.
Ба більше, суд апеляційної інстанції вважає, що стягнення заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у такого розмірі суперечить принципам справедливості, розумності та здоровому глузду, оскільки є очевидно завищеним, не узгоджується з обсягом доказової бази, порушених прав позивача та прибутком отриманим відповідачами.
Слід також зауважити, що у даному випадку позивачем не надано, а наявні матеріли справи не містять доказів на підтвердження понесення LEGO Holding A/S (ЛЕГО Холдінг А/C) значних збитків, у зв`язку із реалізацією відповідачами товару на суму 7225 грн.
З огляду на викладене вище, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатами послуг та виконаних робіт, беручи до уваги принципи пропорційності та співмірності, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду щодо часткового задоволення заяви позивача про стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу та стягнення 1 024 ЄВРО, що еквівалентно 52 000,00 грн за курсом НБУ - 50,763 грн за 1 ЄВРО на момент ухвалення додаткового рішення.
При цьому, судова колегія зауважує, що у визначену суму відшкодування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, в тому числі включаються витрати понесені позивачем у суді апеляційної інстанції під час перегляду ухвали Господарського суду Одеської області від 04.06.2025 у цій справі.
Судова колегія відхиляє твердження апелянта з приводу безпідставності самостійного визначення місцевим господарським судом вартість наданої позивачу правничої допомоги, без урахування розміру фактично понесених позивачем витрат, які визначені у договорах та додаткових угодах, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Відповідно, наявність між позивачем та адвокатами договірних відносин, якими врегульовано розмір гонорару за надання правової (правничої) допомоги, не є обов`язковими для суду вирішення питання про розподіл судових витрат.
У даному випадку, як вже було вказано вище, місцевий господарський суд виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. 
Не заслуговують на увагу й твердження апелянта про те, що адвокатами Адвокатського об`єднання «Саєнко Харенко» було витрачено понад 950 годин на надання професійної правничої допомоги Клієнту у даній судовій справі, оскільки такі доводи не підтверджені наявними у матеріалах справи доказами. До того ж, як вже було вказано вище та встановлено місцевим господарським судом, позивачем окремих заяв (зокрема про участь у справі в режимі відеоконференції та долучення доказів до матеріалів справи, про забезпечення позову, позовної заяви, підготовка та подання низки адвокатських запитів) фактично охоплювали собою процес підготовки, складання та подання заяв по суті справи.
Не мають жодного правового значення й доводи апелянта про те, що АО «Саєнко Харенко» є однією з провідних юридичних фірм в Україні та отримало не тільки національне, а й міжнародне визнання, оскільки ані чинне процесуальне законодавство, ані релевантна судова практика не визначають, що від відповідний критерій щодо статусу адвокатського об`єднання, його відомості, наявності досвіду адвокатів тощо, залежить визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони процесу. 
Разом з цим, судова колегія вважає обґрунтованими доводи апелянта щодо безпідставної відмови у розподілі судових витрат, понесених позивачем під час апеляційного перегляду ухвали Господарського суду Одеської області від 04.06.2025 про призначення судової експертизи у розмірі 2 422,40 грн, з огляду на таке. 
Положеннями статті 233 Господарського процесуального кодексу України визначено порядок ухвалення судових рішень і вказано, що суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.
Відповідно до абзацу 2 частини третьої зазначеної норми суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.
Загальні положення щодо розгляду справи по суті наведено у параграфі 1 глави 6 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України, зокрема, у статті 194 вказано, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.
Отже, відшкодування витрат понесених сторонами, у тому числі й на професійну правничу допомогу, здійснюється під час винесення судового рішення по суті, а тому розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснює той суд, який ухвалює рішення по суті спору.
Колегія суддів зазначає, що в апеляційному порядку Південно-західним апеляційним господарським судом переглядалась ухвала Господарського суду Одеської області від 04.06.2025 у цій справі.
За результатами такого перегляду, постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.07.2025 ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.06.2025 по справі №916/3837/24 в частині задоволення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ЮНІОН ГРУП”, з урахуванням уточнень, про призначення судової експертизи, призначення у справі судової експертизи у сфері інтелектуальної власності, зупинення провадження у справі (п.п. 3-12 ухвали) – скасовано, у задоволені клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ЮНІОН ГРУП”, з урахуванням уточнень, про призначення судової експертизи – відмовлено, а справу №916/3837/24 направлено до Господарського суду Одеської області для продовження розгляду.
Відтак постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.07.2025 у цій справі, якою ухвалу місцевого господарського суду скасовано, передбачала вирішення окремого процесуального питання, а не остаточне вирішення спору по суті, у зв`язку з чим висновок про розподіл судових витрат, зокрема на професійну правничу допомогу, у такому випадку вважався б передчасним.
Виходячи з положень статті 233 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою обмежено можливість вирішення питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні інакше, ніж після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті, апеляційний господарський суд наголошує на тому, що судові витрати на професійну правничу допомогу мають бути розподілені місцевим господарським судом при розгляді даної справи по суті.
Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується зі сталою правовою позицією Верховного Суду, відображеною, зокрема, в ухвалі від 22.12.2021 у справі №903/834/20, а також в постановах від 31.01.2019 у справі №914/201/19 та від 27.07.2022 у справі №907/418/21.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про те, що він не може вирішувати питання щодо розподілу судових витрат понесених позивачем в апеляційній інстанції, оскільки саме Господарський суд Одеської області, за результатами розгляду справи по суті, мав здійснити розподіл витрат, у тому числі понесених позивачем під час апеляційного перегляду ухвали, предметом розгляду якої було окреме процесуальне питання, а не остаточне вирішення спору по суті.
З огляду на таке, понесені позивачем витрати у розмірі 2422,40 грн, які складаються із суми судового збору за подання апеляційної скарги по справі №916/3738/24 підлягають стягненню в рівних частинах з відповідачів. 
Згідно з статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. 
По справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, оскаржуване додаткове рішення скасуванню в частині відмови у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідачів 2422,40 грн судового збору за подання апеляційної скарги, із прийняттям в цій частині нового рішення про задоволення таких вимог, в решті додаткове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу задовольнити частково. 
2. Додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 09.02.2026 по справі №916/3837/24 в частині відмови у задоволенні заяви LEGO Holding A/S (ЛЕГО Холдінг А/C) про ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідачів 2422,40 грн судового збору за подання апеляційної скарги – скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення таких вимог, в решті додаткове рішення залишити без змін. 
3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Резниченко Фросини Пантеліївни на користь LEGO Holding A/S (ЛЕГО Холдінг А/C) 605,60 грн судового збору сплаченого при поданні апеляційної скарги.
4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Резниченко Ольги Євгенівни на користь LEGO Holding A/S (ЛЕГО Холдінг А/C) 605,60 грн судового збору сплаченого при поданні апеляційної скарги.
5. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Резниченко Петра Івановича на користь LEGO Holding A/S (ЛЕГО Холдінг А/C) 605,60 грн судового збору сплаченого при поданні апеляційної скарги.
6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ЮНІОН ГРУП” на користь LEGO Holding A/S (ЛЕГО Холдінг А/C) 605,60 грн судового збору сплаченого при поданні апеляційної скарги.
7. Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням необхідних реквізитів. 
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено та підписано 12.05.2026.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Принцевська Н.М.

Суддя Філінюк І.Г.