ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 460/6966/25 пров. № А/857/34915/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,
суддів Довгої О.І.
Запотічного І.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Центральної військово-лікарської Комісії Збройних Сил України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Дуляницька С. М.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження в м. Рівне 18 липня 2025 року, повне судове рішення складено 18 липня 2025 року, у справі № 460/6966/25 за позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської Комісії Збройних Сил України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

15.04.2025 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Центральної військово-лікарської Комісії Збройних Сил України, просив: визнати відмову центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 27.02.2025 №598/9/5068 розглянути звернення ОСОБА_1 протиправною; зобов`язати центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України переглянути постанову госпітальної ВЛК військової частини НОМЕР_1 з врахуванням даних обстеження МРТ головного мозку ОСОБА_1 за 27.06.2023 та 19.11.2024 відповідно до вимог, викладених в Додатку 2 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (пункт 1.2 глави I розділу II) ПОЯСНЕННЯМИ щодо застосування статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби; зобов`язати центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України прийняти відповідне рішення щодо визначення ступені придатності до військової служби ОСОБА_1 у відповідності до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, із врахуванням даних обстеження МРТ головного ОСОБА_1 за 27.06.2023 та 19.11.2024 відповідно до вимог викладених в Додатку 2 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (пункт 1.2 глави I розділу II) ПОЯСНЕННЯМИ щодо застосування статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби; зобов`язати центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України при перегляді постанови госпітальної ВЛК військової частини НОМЕР_1 розглянути питання замінити формулювання причинного зв`язку захворювання новоутворення головного мозку ОСОБА_1 , з «Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби» на «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини», враховуючи, що вперше захворювання було виявлено під час проходження мною військової служби під час воєнного стану, в ході стаціонарного лікування в медичному закладі, після значного погіршення стану здоров`я позивача.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України щодо відмови ОСОБА_1 у розгляді скарги на постанову ВЛК військової частини НОМЕР_1 , оформлену довідкою військово-лікарської комісії від 22.11.2024 №16034; зобов`язано Центральну військову-лікарську комісію Збройних Сил України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 05.02.2025 на постанову ВЛК військової частини НОМЕР_1 , оформлену довідкою військово-лікарської комісії від 22.11.2024 №16034, з урахуванням висновків суду у цій справі.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що до заяви позивач надав постанову ВЛК, яка оформлена довідкою ВЛК від 22.11.2024 №16034, а до ЦВЛК звернувся лише після того, як у встановлені строки не отримав відповіді на своє звернення від штатної ВЛК, про що зазначив у заяві від 05.02.2025. Суд першої інстанції вказав, що Центральна ВЛК в силу своїх дискреційних повноважень повинна була надати оцінку та обґрунтовану відповідь щодо правомірності постанови ВЛК з урахування обставин, викладених позивачем у заяві від 05.02.2025. Суд першої інстанції дійшов висновку, що ЦВЛК при розгляді заяви/скарги на рішення ВЛК свій висновок повинна оформлювати не листом, а вмотивованою постановою з викладенням всіх обставин та аргументів. Суд першої інстанції вказав, що Центральна ВЛК повинна була розглянути скаргу позивача про перегляд постанови ВЛК та за результатами такого розгляду надати відповідь (висновок) про правомірність/неправомірність постанови ВЛК, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у розгляді скарги позивача на постанову госпітальної ВЛК військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання відповідача повторно розглянути скаргу позивача від 05.02.2025 на постанову госпітальної ВЛК військової частини НОМЕР_1 , оформлену довідкою військово-лікарської комісії від 22.11.2024 №16034, з урахуванням висновків суду у цій справі.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Центральна військово-лікарська Комісія Збройних Сил України подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що довідка ВЛК військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2024 № 16034 хоч і була вказана у додатках до заяви, однак фактично була відсутня, що й зумовило повернення скарги Позивача. Скаржник вказує, що позивачу надано відповідь у формі листа із відповідними роз`ясненнями в обґрунтування прийнятого на виконання приписів статті 7 Закону України «Про звернення громадян» рішення, яке до Позивача доведено належним чином. Скаржник зазначає, що ЦВЛК ЗС України наділена повноваженнями приймати не тільки постанови, а й рішення, при цьому, форма рішення, як нормами Положення №402 так і іншими нормами законодавства не затверджена, а відповідно, таке рішення може бути викладене у довільній формі, у тому числі і у формі листа-відповіді на скаргу. Скаржник вважає, що звернення громадянина ОСОБА_1 адресоване ЦВЛК ЗС України цілком відповідає терміну «скарга» у тлумаченні наведеному у статті 3 Закону № 393/96-ВР, оскільки громадянин ОСОБА_1 звернувся в письмовій формі до ЦВЛК ЗС України, яка є органом військового управління (згідно підпункту 2.3.1 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення № 402), з вимогами про скасування певної постанови ВЛК, а отже із вимогами про поновлення його прав і захист його законних інтересів, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що будь-яких аргументів на підтвердження своєї версії, про відсутність довідки ВЛК в листі поданому зі скаргою, відповідач не надає. Зазначає, що перегляд постанов ВЛК є правом ЦВЛК ЗС України, яке підлягає реалізації лише за наявності певних обставин, а саме наявності у зверненні належного обґрунтування із підтверджуючою ті чи інші обставини медичною документацією, тоді як розгляд заяв, пропозицій та скарг є обов`язком ЦВЛК.
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції і оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з березня 2022 року мобілізований і проходить службу в Збройних Силах України. 
На підставі вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402, та з метою визначення ступеня придатності до військової служби ОСОБА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , в жовтні 2024 року направлено для проходження військово-лікарської комісії (далі – ВЛК) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ). 
За результатами проходження ВЛК на підставі статей графи ІІІ Розкладу хвороб ОСОБА_1 визнано придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони, що підтверджується Довідкою ВЛК від 22 листопада 2024 року №16034.
Не погодившись з висновком ВЛК, та з метою врегулювання питання в досудовому порядку, відповідно до п. 3.3 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402, ОСОБА_1 подав заяву з проханням переглянути рішення про придатність до військової служби до військово-лікарської комісії Західного регіону 18 грудня 2024 року.
Не отримавши відповіді від військово-лікарської комісії Західного регіону, ОСОБА_1 направив заяву з проханням переглянути рішення про придатність до військової служби до центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України 05.02.2025.
Додатками до заяви надіслано: 1. Копію Довідки ВЛК від 22 листопада 2024 року №16034. 2. Опис та заключення магнітно-резонансної томографії головного мозку від 19.11.2024. 3. Опис та заключення магнітно-резонансної томографії головного мозку від 27.06.2023.
15.03.2025 ОСОБА_1 отримав листа від центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, у якому відмовлено в розгляді заяви щодо оскарження висновку ВЛК військової частини НОМЕР_1 тому, що ЦВЛК не отримала оскаржуваної постанови ВЛК.
Вважаючи таку відмову протиправною, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №2232-XII).
Відповідно до частини 1 статті 2 названого Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Процедура проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями військовослужбовців Збройних Сил України, врегульована Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі - Положення № 420).
Пунктом 2.1 розділу І Положення № 420 передбачено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК приймають постанови, які оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Постанови ВЛК можуть бути відмінені або скасовані штатними ВЛК.
Згідно з пунктом 2.2 розділу І Положення № 420 штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (ЦВЛК) та ВЛК регіону.
ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України (підпункт 2.3.1. пункту 2.3 розділу І Положення № 420).
Підпунктом 2.3.3. пункту 2.3 розділу І Положення № 420 встановлено, що на ЦВЛК покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також:На ЦВЛК покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також, зокрема прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності осіб, звільнених з військової служби, на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Підпунктом 2.3.5 пункту 2.3 розділу І Положення № 420 встановлено право оскарження в судовому порядку рішень, постанов ЦВЛК.
Відповідно до пункту 3.1 розділу І Положення № 420 вимоги до звернення військовослужбовців та інших осіб, указаних у пункті 1.2 глави 1 розділу I цього Положення, їх права, порядок та строки розгляду пропозицій, заяв та скарг, а також обов`язки штатних ВЛК щодо розгляду звернень регулюються Законом України «Про звернення громадян», Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 28 грудня 2016 року № 735, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 23 січня 2017 року за № 94/29962.
Скарги до штатних ВЛК подаються в строк, визначений Законом України «Про звернення громадян» (пункт 3.2 розділу І Положення № 420).
Пунктом 3.3 розділу І Положення №420 встановлено, що скарги на дії (бездіяльність) чи постанови позаштатних ВЛК подаються до штатних ВЛК згідно з адміністративно-територіальними зонами відповідальності, наведеними у додатку 2 до наказу Міністерства оборони України від 16 листопада 2016 року № 608 «Про затвердження адміністративно-територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення».
Штатні ВЛК перевіряють відповідність прийнятих позаштатними ВЛК постанов встановленому діагнозу та вимогам цього Положення, на підставі доданих до звернення оригіналів медичних документів або належним чином завірених їх копій, а також наявних медичних записів та висновків у відповідних реєстрах електронної системи охорони здоров`я.
Скарги на дії (бездіяльність) чи постанови ВЛК районних (міських) ТЦК та СП подаються за підпорядкованістю до ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обласних ТЦК та СП, ТЦК та СП Автономної Республіки Крим.
Дії (бездіяльність), рішення, постанови, прийняті ВЛК обласних (Київського міського, ІНФОРМАЦІЯ_3 , ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, оскаржуються в штатних ВЛК.
Дії (бездіяльність), рішення, прийняті за результатами розгляду звернень ВЛК регіону, оскаржуються в ЦВЛК.
Згідно з п.3.4. розділу І Положення №420 у разі визнання штатною ВЛК заяви чи скарги щодо перегляду (відміни, скасування) постанови ВЛК обґрунтованою, ВЛК штатної ВЛК переглядає оскаржувану постанову ВЛК або приймає рішення про направлення на контрольне обстеження та медичний огляд ВЛК.
Таке рішення є обов`язковим до виконання та має бути реалізовано не пізніше ніж в місячний строк з дати прийняття.
У разі визнання штатною ВЛК звернення необґрунтованим, воно повертається заявнику (скаржнику) з відповідними роз`ясненнями, у строк, визначений Законом України «Про звернення громадян».
Вимоги до звернення встановлені у статті 5 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі – Закон №393/96-ВР), відповідно до якої звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. 
Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати.
Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.
Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду (частина 1 статті 7 Закону №393/96-ВР).
Згідно з частиною 3 статті 7 Закону №393/96-ВР у разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Частиною 6 статті 16 Закону №393/96-ВР встановлено, що до скарги додаються наявні у громадянина рішення або копії рішень, які приймалися за його зверненням раніше, а також інші документи, необхідні для розгляду скарги, які після її розгляду повертаються громадянину.
Положеннями статті 19 Закону №393/96-ВР встановлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.
Скаржник в апеляційній скарзі вказує, що звернення громадянина ОСОБА_1 адресоване ЦВЛК ЗС України цілком відповідає терміну «скарга» у тлумаченні наведеному у статті 3 Закону № 393/96-ВР, оскільки громадянин ОСОБА_1 звернувся в письмовій формі до ЦВЛК ЗС України, яка є органом військового управління (згідно підпункту 2.3.1 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення № 402), з вимогами про скасування певної постанови ВЛК, а отже із вимогами про поновлення його прав і захист його законних інтересів, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів. При цьому зазначає, що перегляд постанов ВЛК є правом ЦВЛК ЗС України, яке підлягає реалізації лише за наявності певних обставин, а саме наявності у зверненні належного обґрунтування із підтверджуючою ті чи інші обставини медичною документацією.
Разом з тим щодо зазначених доводів суд апеляційної інстанції зауважує, що копія довідки ВЛК від 22 листопада 2024 року №16034 долучено до поданої позивачем заяви та зазначена як додаток 1.
Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 розділу І Положення № 402, постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються, зокрема, довідкою військово-лікарської комісії.
До того ж, як убачається з листа відповідача від 27.02.2025 №598/9/5068, наданого за результатом розгляду звернення (скарги) позивача, таким повернено заяву з додатками на 6 арк., що відповідає кількості аркушів заяви з додатками, в тому числі з довідкою ВЛК від 22 листопада 2024 року №16034, які долучені до позовної заяви.
Відповідно до пункту 2 Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 28.12.2016 № 735, письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю, первинному розгляду та реєстрації з метою визначення їх належності до компетенції відповідного органу військового управління та призначення за ними конкретного виконавця.
Пунктом 6 вказаної Інструкції встановлено, що усі звернення, що надійшли поштою (електронною поштою) або надаються особисто громадянами, повинні прийматися, попередньо розглядатися та централізовано реєструватися в день їх надходження, а ті, що надійшли у неробочі день та час, - наступного після нього робочого дня, у реєстраційно-контрольних картках (додаток 1), придатних для обробки на персональних комп`ютерах або в журналі реєстрації звернень громадян (додаток 2). Конверти (вирізки з них), у яких надійшли звернення, зберігаються разом з ними.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач не надав доказів того, що при прийнятті заяви зафіксовано факт відсутності документів, вказаних як додатки до заяви, натомість проставлена резолюція: «Прошу опрацювати». Акт щодо відсутності долучених до заяви документів відповідачем суду не подано.
Також в заяві від 05.02.2025 позивач повідомляв відповідача про те, що: «заяву з проханням переглянути рішення про придатність до військової служби направив до військово-лікарської комісії Західного регіону 18 грудня 2024 року. Станом на 05 лютого 2025 року жодної відповіді не отримав» та просив притягнути до відповідальності посадових осіб військової лікарської комісії Західного регіону, які порушили Закон України «Про звернення громадян» у питанні своєчасного розгляду заяви.
Зазначене у своїй сукупності підтверджує як факт подання заяви з усіма додатками так і необґрунтованість повернення відповідачем позивачу його заяви.
Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Підсумовуючи вказане, за наведеного правового врегулювання та обставин справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що наявні правові підстави для зобов`язання відповідача повторно розглянути скаргу позивача від 05.02.2025 на постанову госпітальної ВЛК військової частини НОМЕР_1 , оформлену довідкою військово-лікарської комісії від 22.11.2024 №16034, з урахуванням висновків суду у цій справі, враховуючи встановлену судом протиправність дій відповідача у спірних правовідносинах.
Оскільки сторони не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, в силу приписів статті 308 КАС України, рішення суду в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави часткового задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування, оскільки не впливають на законність судового рішення.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Центральної військово-лікарської Комісії Збройних Сил України залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року у справі № 460/6966/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний