Справа № 369/15398/24
Провадження № 2/369/1911/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.05.2026 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Фінагеєвої І. О.,
при секретарі Крикунові І.В.,
за участю:
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Кривенка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 369/15398/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Святопетрівське» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -
ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Волков Анатолій Володимирович звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства «Святопетрівське» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_1 є власником кв. АДРЕСА_1 .
Послуги з управління вказаним багатоквартирним будинком надає комунальне підприємство «Святопетрівське». Відповідно до договору № 38 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 10 січня 2024 року, що укладений між управителем КП «Святопетрівське» з однієї сторони, та між співвласниками багатоквартирного будинку в особі ОСОБА_2 , який діє на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні та рішення № 1 виконавчого комітету Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області - управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, шо розташований у АДРЕСА_2 , зокрема послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території, поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку тощо.
Водночас, позивач звертає увагу суду, що внаслідок бездіяльності відповідача при виникненні аварійної ситуації, відсутності належної прочистки внутрішніх мереж будинку, зокрема каналізаційних стоків і випусків, відсутності належних профілактичних робіт з метою запобігання аварій, а згодом, внаслідок недбалого усунення (ліквідації) аварії сталося неодноразове затоплення квартири позивача, що стало наслідком заподіяння їй з вини відповідача матеріальних збитків та моральної шкоди.
Так, 06 червня 2024 року, 16 червня 2024 року та 17 червня 2024 року у квартирі АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_1 за вищевказаною адресою стався витік каналізаційних стоків через ревізійний отвір в каналізаційному стояку на висоті 1 м. від рівня підлоги, що зумовило залиття квартири та спричинення збитків ОСОБА_1 у вигляді псування та пошкодження майна у квартирі.
Як зазначає позивач, на неодноразові виклики та звернення з проханнями вирішити проблему із залиттями, водночас, належного реагування зі сторони відповідача на вказану ситуацію не було, відповідач не усунув причину, тобто не прочистив труби.
Так, 17 червня 2024 року втретє зірвало різьбову заглушку на ревізії, у зв`язку із чим, позивач письмово звернулася до головного інженера КП «Святопетрівське» з проханням скласти акт виявленого пошкодження майна, що сталося в результаті затоплення її квартири 06 червня 2024 року 16 червня 2024 року та 17 червня 2024 року.
Зазначила у листі, шо витік каналізаційних стоків у квартиру відбувся через ревізійний отвір каналізаційної труби внутрішньо-будинкових мереж. Вказала, що огляд проводив представник відповідача ОСОБА_3 . Однак, КП «Святопетрівське» з метою уникнення цивільно-правової відповідальності за допущення такої ситуації безпідставно так і не здійснило відповідне складення акту залиття квартири.
За таких умов та бездіяльності відповідача, було складено акт залиття квартири 25 червня 2024 року за участю позивача ОСОБА_1 та мешканців сусідніх квартир - ОСОБА_4 (кв. АДРЕСА_4 ), ОСОБА_5 (кв. АДРЕСА_5 ), ОСОБА_6 (кв. АДРЕСА_6 ).
Відповідно до даного акту залиття квартири від 25.06.2024 р. встановлено, «що у результаті витоку каналізаційних стоків сталося затоплення квартири 06.06.2024 р., 16.06.2024 р. та 17.06.2024 р. Витік каналізаційних стоків відбувся через ревізійний отвір в каналізаційному стояку на висоті 1 м. від рівня підлоги, що межує з кладовою квартири. При затопленні витік стоків вийшов за межі квартири та майже повністю залив сходові клітини до ліфтів.
Відповідно до звіту про оцінку матеріального збитку завданого ОСОБА_1 , складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Ріелтер-Україна» від 16 липня 2024 року ринкова вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 внаслідок затоплення її квартири станом на 11 липня 2024 року складає 96 335,00 грн.
Крім того, представник позивача зазначає, що внаслідок затоплення квартири та наслідків такого затоплення ОСОБА_1 спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює у грошовому еквіваленті 20 000,00 грн. Моральні страждання позивача були наслідком дій та бездіяльності відповідача, через що квартиру позивача заливало тричі. Відповідач не бажав відшкодовувати завдані збитки, також ігнорував вимоги щодо належної фіксації залиття. З даного приводу позивач нервувала, зверталася неодноразово до КП «Святопетрівське» та оцінювача, фахівця-майстра для проведення аналізу залиття, та до адвоката і суду, що відобразилось на її звичайному ритмі життя. Таким чином, позивачу було завдано фізичних та душевних страждань, оскільки було пошкоджено її майно. Крім того, відповідно до первинної консультації лікаря акушера-гінеколога Медичного Центру «Mеdіcаl Рlаzа» від 29 червня 2024 року, ОСОБА_1 перебуває у стані вагітності, що лише загострює сприйняття позивачем цих подій та відображається на її самопочутті.
На підставі вищевикладеного, представник позивача звертається до суду та просить стягнути з комунального підприємства «Святопетрівське» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 96 335,00 грн та моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн, що разом становить 116 335,00 грн., а також судові витрати у загальному розмірі 34 545,00 грн, що складаються з 1745,00 грн судового збору та 32 800,00 грн витрат на правничу допомогу.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 вересня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано час на усунення недоліків.
08 жовтня 2024 року до суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Волкова Анатолія Володимировича про усунення недоліків та надано квитанцію про сплату судового збору, чим усунуто недоліки зазначені в ухвалі суду від 26 вересня 2024 року.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 жовтня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
03 грудня 2024 року на адресу суду від представника відповідача Комунального підприємства «Святопетрівське» надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти викладеного в позовній заяві та про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Так, зазначає, що жодних Актів-претензій від будь-кого зі співвласників буд. АДРЕСА_2 до КП «Святопетрівське» не надходило. Крім того, позивач сплачує за послуги з управління багатоквартирним будинком про що свідчить виписка з особового рахунку, тобто претензій не має. Також, представник відповідача звертає увагу суду на те, що прочистка внутрішніх мереж будинку здійснюється регулярно, як профілактично, так і під час звернень мешканців, про що свідчать подорожні листи для вантажних автомобілів. Так, згідно подорожніх листів для вантажних автомобілів №67 від 29 травня 2024 року та №44 від 19 червня 2024 року КП «Святопетрівське» було здійснено виїзд машини «Мулосос СБМ» за адресою АДРЕСА_2 для відкачування рідких відходів та промивки каналізаційних мереж. Щодо доказів, які були долучені позивачем до позовної заяви, зазначив, що вони є неналежними та недопустимими, а тому не підлягають до врахування судом. На підставі викладеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
24 січня 2025 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Волкова Анатолія Володимировича надійшла відповідь на відзив, у якому сторонапозивача звертає увагу суду на наступне. Відповідно до копії подорожнього листа № 44 від 19 червня 2024 року у відповідній графі «завдання водієві» вказано характер здійснених робіт, а саме: «відкачування води з підвалів 7, 5 під`їзд», що підтверджує недостовірність даних у журналі профілактичних оглядів та факт затоплення не лише квартири ОСОБА_1 , а також і підвалу. Крім того, прочистку мереж та відкачування води з підвалів відповідачем виконано після трьохкратного затоплення квартири позивача. Жодних доказів на спростування звіту щодо розміру матеріальних збитків стороною відповідача не надано, у зв`язку із чим сторона позивача просила задовольнити вимоги позову у повному обсязі.
Протокольною ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 лютого 2025 року клопотання представника позивача та клопотання представника відповідача про виклик свідків було задоволено частково; у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення експертизи було відмовлено.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
У судовому засіданні 05 листопада 2025 року свідок ОСОБА_7 зазначив, що 06 червня 2024 року йому зателефонував брат, повідомив, що у них з позивачем у квартирі потом та попросив його приїхати. Близько 17 год. 00 хв. цього ж дня Свідок ОСОБА_7 приїхав до квартири та побачив, що вся квартира була наповнена водою та нечистотами. Вода текла виключно зі стояка з ревізійного вікна, а кришка цього вікна була зірвана та не закривалась. Свідок викликав аварійну бригаду, вони прочистили стояк та дістали звідти сміття, після чого вода по стояку пішла вільно, а кришку ревізійного вікна закрили. Вода в будинку перекрита не була.
У судовому засіданні 05 листопада 2025 року свідок ОСОБА_8 повідомив, що 18 червня 2024 року його було запрошено позивачем до квартири для її огляду та складання акту. У квартирі були мокрі стіни та меблі, нечистот вже не було. Позивач надала ОСОБА_8 доступ до підвалу, у якому останній оглянув труби, по яким тече вода та помітив, що профілактичного огляду та прочистки стояку проведено не було. Акт свідок складав зі слів позивача та власних спостережень з квартири останньої.
У судовому засіданні 03 лютого 2026 року свідок ОСОБА_9 повідомив, що працює інженером у КП «Святопетрівське». Влітку від диспетчера надійшло повідомлення про аварію та залиття кв. АДРЕСА_7 . На той момент у квартирі нікого не було, у зв`язку із чим було прийнято рішення перекрити водопостачання. Після прибуття представника власників квартири здійснено вхід до помешкання та обстежено каналізаційну систему. Під час ліквідації аварії, з каналізаційної труби сантехнік дістав велику ганчірку, що на думку свідка свідчить про порушення сусідами правил користування каналізаційними стоками. Крім того, ОСОБА_9 зазначив, що у цьому будинку систематично забивають каналізацію ганчірками, серветками та наповнювачами для туалетів котів. Також свідок зазначив, що 16 та 17 червня у квартиру позивача було здійснено аварійні виклики. Так, 16 числа було прочищено каналізаційну трубу, а 17 числа бригада виявила повторне засмічення каналізаційної труби рушником. Крім того, ОСОБА_9 звернув увагу на те, що профілактичні перевірки каналізаційних труб здійснюється сантехніком кожну п`ятницю, а у разі виявлення перевищення рівня стоків, сантехнік проводить роботи з прочистки труб.
У судовому засіданні 14 травня 2026 року позивач вимоги позовної заяви підтримала у повному обсязі та просила задовольнити.
У судовому засіданні 14 травня 2026 року представник відповідача підтримав позицію, викладену у відзиві та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши доводи сторін, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником кв. АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 1067777 від 07 березня 2013 року.
Відповідно до умов Договору № 38 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 10 січня 2024 року, що укладений між КП «Святопетрівське» та співвласниками багатоквартирного будинку в особі ОСОБА_2 , який діє на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та рішення № 1 виконавчого комітету Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, шо розташований у АДРЕСА_2 (п. 1 Договору), зокрема, утримання спільного майна, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем, поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку, тощо.
Пунктом 8 Договору передбачено, що управитель зобов`язаний забезпечувати належне утримання майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і цього договору, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг; своєчасно проводити підготовку будинку до експлуатації в осінньо-зимовий період; своєчасно та власним коштом проводити роботи з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням співвласниками послуги з управління, що виникли з його вини, тощо.
Для розгляду цивільного спору з питань відшкодування збитків, завданих внаслідок залиття має значення встановлення його причини, в тому числі місця аварії - місця пошкодження, виходу з ладу систем тепло- та/або гарячого, холодного водопостачання/водовідведення, що впливає на розмежування відповідальності виробника, виконавця та споживача житлово-комунальної послуги, правовідносини між якими, що виникають у процесі її створення, надання та споживання, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі – Закон) (постанова Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі № 488/4653/18).
Відповідно до положень ст. 1 Закону, балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.
Статтею 8 Закону передбачено обов`язок виконавця готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.
Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).
Крім того, у Законі України «Про житлово-комунальні послуги» наведено визначення термінів, які у ньому вживаються.
Зокрема, виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору.
Внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення.
Управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.
Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.
Частиною 2 ст. 21 Закону визначено, що виконавець зобов`язаний, серед іншого: забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень; своєчасно проводити підготовку жилого будинку і його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством; своєчасно за власний рахунок проводити роботи з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини.
Згідно п. 3 Порядку формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 01 червня 2011 року (далі – Порядок, тут і надалі по тексту в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) внутрішньобудинкова система холодного водопостачання - система від зовнішньої стіни будинку (крім транзитних трубопроводів) до першої запірної арматури на відгалуженні від стояка або у разі її відсутності трійника (врізки) включно, що розташований у квартирі споживача (житловому приміщенні в гуртожитку), нежитловому приміщенні в житловому будинку (гуртожитку).
Пунктом 13 Порядку передбачено, що витрати з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення і зливової каналізації та з ліквідації аварій у внутрішньоквартирних мережах визначаються за кожною інженерною системою окремо.
Згідно п. 8 Порядку, формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), водовідведення витрати на технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання, водовідведення включаються до складу тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території.
З урахуванням викладеного обов`язок утримання в належному технічному стані, здійснення технічного обслуговування та ремонту внутрішньобудинкової системи холодного водопостачання (від зовнішньої стіни будинку (крім транзитних трубопроводів) до першої запірної арматури на відгалуженні від стояка або у разі її відсутності трійника (врізки) включно, що розташований у квартирі споживача) та відшкодування шкоди, завданої внаслідок її несправності (пошкодження) покладено саме на управителя.
Наведені висновки, узгоджуються з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 753/12518/16-ц та від 11 березня 2021 року у справі № 488/4653/18.
Відповідачем не заперечувалися факти надання КП «Святопетрівське» послуг з управління багатоквартирним будинком, шо розташований у АДРЕСА_2 , наявності договірних відносин між сторонами у справі як із надавачем послуг (управителем) та споживачем наданих послуг, а також те, що залиття квартири позивача відбувалось тричі (06 червня 2024 року, 16 червня 2024 року та 17 червня 2024 року).
З журналу «Профілактичного огляду водопровідних та каналізаційних мереж будинків КП «Святопетрівське» вбачається, що 07 червня 2024 року за адресою: АДРЕСА_8 проведено огляд водопровідних мереж, стан – задовільно, та проведено огляд каналізаційних мереж, стан – задовільно. 
З журналу «звернень громадян, щодо аварійних ситуацій», вбачаються наступні записи: - за 06 червня 2024 року, згідно якого по АДРЕСА_9 на 1 поверсі тече вода з квартири АДРЕСА_7 . Записи щодо вжитих заходів відсутні; - за 16 червня 2024 року, згідно якого по АДРЕСА_10 , забита каналізація, здійснено виклик сантехніка 16 год. 30 хв. – 21 год. 20 хв. ОСОБА_10 . Записи щодо вжитих заходів відсутні; - за 17 червня 2024 року, згідно якого по АДРЕСА_11 - забита каналізація, повідомлено сантехніка. Записи щодо вжитих заходів відсутні; - за 18 червня 2024 року, згідно якого по АДРЕСА_10 , Євич, тече редукціонний клапан. Записи щодо вжитих заходів відсутні.
У подорожньому листі № 67 зазначено, що 29 травня 2024 року виконано відкачування рідких відходів за адресою АДРЕСА_8 , автомобіль – «Мулосос СБМ».
У подорожньому листі № 44 зазначено, що 19 червня 2024 року виконано відкачування води з підвалів 5 та 7 під`їзду та промивка каналізаційних мереж за адресою: АДРЕСА_8 , автомобіль – «Мулосос СБМ».
Як вбачається з копій актів про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального холодного водопостачання або центрального водовідведення від 06 червня 2024 року та від 17 червня 2024 року, складених працівниками КП «Святопетрівське», 06 червня 2024 року та 17 червня 2024 року у буд. АДРЕСА_11 трапилось залиття, центрального водовідведення, з причин забиття системи водовідведення. Працівниками КП було проведено роботу з прочистки труби водовідведення та виявлено несанкціоноване потрапляння залишків харчових відходів, рушника, які не сумісні з роботою системи водовідведення, що призвело до затоплення квартири АДРЕСА_1 . Також зазначено, що працівниками підприємства неодноразово проводились профілактичні роботи по промивці стояка водовідведення та каналізаційних колодязів спеціальною машиною «Посейдон».
Згідно з пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, який повинен встановлювати причини залиття, зокрема чи залиття спричинено унаслідок несправності внутрішньобудинкових мереж водопостачання та водовідведення та з`ясування питання чи не було це наслідком недбалості осіб, мешканців квартир або інші обставини, що могли спричинити залиття. Форма вказаного акту встановлена в додатку № 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій. В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність: у такому випадку в акті має бути зазначено що згадані особи (прізвище ім`я по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин.
Окрім забезпечення присутності осіб, визначених у зазначених Правилах, зацікавленим особам слід домогтися належного оформлення акта (оскільки нерідко представники ОСББ, житлово-експлуатуючих організацій та інші особи, що входять до складу комісій не мають юридичної освіти, в силу чого складають акти про залиття, не вказуючи необхідної інформації). Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій визначено, що з актом про залиття повинні бути ознайомлені мешканці відповідних квартир шляхом його підписання, що дає змогу майбутньому відповідачу включити до акту свої пояснення.
Дослідивши копії актів про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального холодного водопостачання або центрального водовідведення від 06 червня 2024 року та від 17 червня 2024 року, складених працівниками КП «Святопетрівське», судом встановлено, що не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, в ньому не зазначені прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття; конкретні причини залиття квартири та особи, які допустили таке залиття. Крім того, акти не містить підпису ані потерпілої сторони, ані винної особи, доказів огляду квартири, з якої, на думку комісії, відбулось залиття матеріали справи не містять.
З огляду на зазначене, акти від 06 червня 2024 року та від 17 червня 2024 року, складені з порушенням вимог пункту 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, а тому суд не може вважати їх належними, допустимими та достовірними доказами.
У пунктах 8, 9 ч. 2 ст. 19 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
За змістом положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.
Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).
У ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
У п. 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Аналогічний правовий висновок також міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14 та постановах Верховного Суду: від 11 грудня 2018 року у справі №759/4781/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №203/2378/14-ц та від 28 серпня 2019 року у справі № 638/20603/16.
У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину (схожий висновок див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).
Згідно з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у цивільній справі № 676/4719/15-ц, обов`язок доведення факту залиття квартири покладається на позивача.
З матеріалів справи судом встановлено та не заперечується відповідачем, що залиття квартири позивача відбувалось тричі, а саме: 06 червня 2024 року, 16 червня 2024 року та 17 червня 2024 року. 
З копій актів про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального холодного водопостачання або центрального водовідведення від 06 червня 2024 року та від 17 червня 2024 року, складених працівниками КП «Святопетрівське», вбачається, що працівниками КП було проведено роботу з прочистки труби водовідведення. Згідно подорожних листів № 67 та № 44, відкачування рідких відходів та промивка каналізаційних мереж за адресою: АДРЕСА_8 , здійснювалась 29 травня 2024 року та 19 червня 2024 року. Водночас, будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів того, що відповідні дії щодо усунення аварійних ситуацій та проведення профілактичних робіт у період з 06 червня 2024 року по 17 червня 2024 року здійснювались працівниками КП «Святопетрівське», суду не надано.
З огляду на викладене, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що допущена працівниками КП «Святопетрівське» бездіяльність призвела до залиття квартири позивача 06 червня 2024 року, 16 червня 2024 року та 17 червня 2024 року.
Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до звіту про оцінку матеріального збитку завданого ОСОБА_1 внаслідок затоплення квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_11 , складеного 16 липня 2024 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Ріелтер-Україна», що діє на підставі Сертифікату оціночної діяльності Фонду Державного майна України № 116/2024 від 11 березня 2024 року, ринкова вартість матеріального збитку станом на 11 липня 2024 року складає 96 335,00 грн.
Вказаний розмір збитку відповідачем не спростовано та інших розрахунків та/або звітів суду не надано.
За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Застосування принципу змагальності виключає можливість застосування концепції негативного доказу.
У Постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 2-879/13 Суд зауважив, що сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).
Аналогічна позиція міститься у Постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20 листопада 2024 року по справі № 686/28882/23 (провадження 61-13125св24).
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про доведення позивачем на підставі належних та допустимих доказів завдання шкоди її майну, а також розміру спричиненої майнової шкоди. Натомість відповідачем не надано доказів, що свідчать про відсутність його вини у завданні такої шкоди, як і не спростовано її розмір, у зв`язку із чим вимоги позовної заяви у цій частині підлягають до задоволення.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 20 000 грн., суд зазначає наступне.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої і душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з пошкодженням її майна (п. 2, 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до п. 5 вказаної Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Так, в результаті протиправних дій відповідача було спричинено пошкодження майна позивача, що вплинуло на якість її повсякденного життя та спричинило душевні страждання.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Враховуючи викладене, з урахуванням обставин, встановлених під час судового розгляду, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн., завданої останній внаслідок залиття її квартири, оскільки такий розмір моральної шкоди відповідає ступеню перенесених нею страждань внаслідок пошкодження її майна, при визначенні якої враховувались вимоги розумності та справедливості.
Суд враховує, що практикою Європейського Суду з прав людини визнано презумпцію моральної шкоди, що полягає у тому, що у разі порушення майнових або немайнових прав середня нормально реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина відчуває страждання (моральну шкоду), однак у цій справі позивачем не надано жодного доказу в частині обґрунтування суми відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн.
Щодо витрат, пов`язаних із розглядом справи на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
А відтак Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).
Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява подана до суду представником позивача ОСОБА_1 – адвокатом Волковим Анатолієм Володимировичем. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу до матеріалів справи долучено: копію Договору про надання правничої допомоги від 22 серпня 2024 року, укладеного між Адвокатським Бюро «Волкова» та ОСОБА_1 ; копію ордеру на надання правничої допомоги серії АА № 1486419; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 000622 та копію платіжної інструкції 0.0.3842489313.1 від 23 серпня 2024 року, згідно якої ОСОБА_1 здійснила переказ грошових коштів у розмірі 16 400,00 грн. на рахунок Адвокатського Бюро «Волкова» в рахунок оплати гонорару згідно договору про надання правничої допомоги від 22 серпня 2024 року.
Водночас, позивачем не надано доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу (детального опису робіт, виконаних адвокатом, актів виконаних робіт, тощо). За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на правову допомогу з відповідача.
Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 259,25 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 48, 51, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Святопетрівське» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - задовольнити частково.
Стягнути з Комунального підприємства «Святопетрівське» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 96 335 (дев`яносто шість тисяч триста тридцять п`ять) грн. 00 коп.
Стягнути з Комунального підприємства «Святопетрівське» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.
Стягнути з Комунального підприємства «Святопетрівське» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 259 (три тисячі двісті п`ятдесят дев`ять) грн. 25 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст рішення складено 27 травня 2026 року.
Інформація про позивача:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_12 , адреса місця проживання: АДРЕСА_11 .
Інформація про відповідача: Комунальне підприємство «Святопетрівське» Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, код ЄДРПОУ: 30886427, адреса місцезнаходження: 08141, Київська область, Бучанський район, с. Святопетрівське, вул. Володимирська, буд. 2-Г.

Суддя:          Інна ФІНАГЕЄВА