Справа № 343/304/26 
Провадження № 22-ц/4808/923/26
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М. 
Суддя-доповідач Барков В. М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді  Баркова В. М.,
суддів:   Василишин Л. В.,
Максюти І. О.,
секретар:   Шемрай Н. Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Комарницький Едуард Григорович на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2026 року, в складі судді Лицура І. М., постановлену в м. Долина Івано-Франківської області, у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор» про стягнення коштів за договором підряду,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2026 року ФОП  ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ТзОВ «Оператор» про стягнення коштів за договором підряду.
Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулись до ТзОВ «ОПЕРАТОР» за допомогою у виборі авто із США на підставі чого між сторонами був укладений договір комісії № 142/06/2025 від 09.06.2025 року, після чого на аукціоні США був придбаний ТЗ марки Volksvagen Atlas 2021 року випуску.
В подальшому ТзОВ «ОПЕРАТОР» було залучено ФОП  ОСОБА_2 , як третю особу, за згодою власника, для ремонту вищевказаного транспортного засобу.
За усною домовленістю між сторонами було вирішено питання про попередню оплату запчастин та частина оплати послуг з ремонту. Про що замовник послуг ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були попередженні та надали згоду, що підтверджується переказами коштів, зокрема, квитанцією до платіжної інструкції про переказ готівки від 20 жовтня 2025 року. Залишок вартості за ремонт, а саме 200 465, 00 грн відповідачі мали сплатити після безпосереднього огляду автомобіля, під час його отримання.
22 січня 2026 року відбулася реєстрація вищевказаного ТЗ . 06 лютого 2026 року відбулася видача ТЗ марки Volksvagen Atlas 2021 року випуску власникам. Проте, після тест-драйву автомобіля, за кермом якого був ОСОБА_1 , разом з дружиною ОСОБА_3 поїхали в невідомому напрямку та на дзвінки не відповідали.
09 лютого 2026 року позивачем було надіслано на адресу відповідачів Акт виконаних робіт підписаний в односторонньому порядку в 2-ох екземплярах, з супровідним листом з вимогою сплати коштів за проведений ремонт, однак відповіді не надійшло. При цьому, вважає роботу фактично прийнятою, адже автомобіль знаходиться у користуванні відповідачів. Кількість виконаних робіт підтверджується листуванням з відповідачем, відео поетапного відновлення ТЗ та актом виконаних робіт.
З огляду на вказані обставини, просив суд солідарно стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 заборгованість за договором підряду у розмірі 200 465 грн. Вирішити питання судових витрат.
Одночасно з позовом ФОП ОСОБА_2 подав клопотання про забезпечення позову, в якому просив накласти арешт на належне відповідачам майно, а саме: автомобіль марки «Volkswagen Atlas», 2021 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ; грошові кошти в національній та іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті в майбутньому, у межах розміру позовних вимог в сумі 200 465 грн.
Клопотання про забезпечення позову мотивовано тим, що відповідачами вчиняються активні дії щодо відчуження спірного ТЗ. Зокрема, на веб-сайті auto.ria розміщено оголошення про продаж вказаного ТЗ.
Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2026 року забезпечено позов у даній справі шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , в національній та іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті в майбутньому, у межах розміру позовних вимог в сумі 200 465,00 грн., у решті вимог відмовлено.
10 березня 2026 року відповідач ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав заяву, в якій просив скасувати ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2026 року в частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать йому в національній та іноземній валюті, які містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті в майбутньому, у межах розміру позовних вимог в сумі 200 465,00 грн.
Дану заяву мотивував тим, що сам позивач в позовній заяві вказує, що автомобіль марки «Volkswagen Atlas», 2021 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , є об`єктом спільної сумісної власності та розміщений на продаж на сайті auto.ria, державна реєстрація автомобіля відбулася 22.01.2026 року, а його видача 06.02.2026 року і зареєстрований автомобіль саме на ОСОБА_3 . Однак, він з останньою розірвав шлюб 16.12.2025 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 16.12.2025 року. Таким чином, реєстрація права власності спірного автомобіля його колишньою дружиною відбулася уже після того, як вони розірвали шлюб, а тому вказане майно не є об`єктом спільної сумісної власності і він на це майно не претендує.
Придбання автомобіля планувалося для особистого використання його колишньою дружиною, він дійсно проводив оплати за її дорученням, проте взагалі не був стороною будь-яких зобов`язань перед позивачем, а лише допомагав на той час дружині з технічними питаннями, що стосувалися покупки автомобіля. За її ж проханням розмістив інформацію про продаж авто, оскільки ОСОБА_3 не могла його утримувати та обслуговувати. Про те, що він не є стороною будь-яких договорів, свідчать долучені позивачем договір комісії № 142/06/2025 від 09.06.2025 року, довіреність від 20.01.2026 року, лист від 09.02.2026 року, акт № 345 виконаних робіт, додаткова угода № 2 від 24.06.2025 року, де адресатом, довірителем, замовником та комітентом зазначена ОСОБА_3 . Разом з тим, арешт його коштів, за відсутності доказів наявності зобов`язань перед позивачем, порушує його право на користування грошовими коштами, які є грошовим забезпеченням військовослужбовця і є явно неспівмірним та безпідставним заходом забезпечення позову. Окрім того, позивач стверджує, що у разі ухвалення рішення на його користь, у нього нібито будуть відсутні кошти для звернення стягнення, хоча такі вимоги є безпідставними. Таким чином, арешт всіх його коштів є неспівмірним з тим, щоб забезпечити позов, оскільки всі документи укладені з його колишньою дружиною та адресовані їй, тому цей арешт слід скасувати.
Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2026 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування ухвали про забезпечення позову у справі за позовом ФОП ОСОБА_2 до нього та ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором підряду відмовлено.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд виходив з того, подана відповідачем заява про скасування заходів забезпечення позову обгрунтовується тільки фактом розірвання шлюбу з відповідачкою ОСОБА_3 . При цьому суд враховує, що, як зазначає в запереченнях представник позивача, договір комісії № 142/06/2025 був укладений 09.06.2025 року, тобто ще до розірвання шлюбу між відповідачами, кошти в сумі 143 917,00 грн. були перераховані 15 жовтня 2025 року, а інша частина коштів в сумі 100 000,00 грн. – 20 жовтня 2025 року, тобто також до розірвання шлюбу. Листування та погодження усіх етапів ремонту відбувалося саме з ОСОБА_1 , який під час видачі авто був разом з ОСОБА_3 , а тому логічно буде вважати, що авто було придбане за спільні кошти подружжя.Дані аргументи суд вважав обгрунтованими і такими, що спростовують вказані відповідачем ОСОБА_1 підстави для скасування заходів забезпечення позову.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє – адвокат Комарницький Е. Г. на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2026 року, просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким заяву  ОСОБА_1 про скасування ухвали про забезпечення позову задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд дійшов хибного висновку про те, що вищевказаний ТЗ було придбано за спільні кошти подружжя. Так, державна реєстрація зазначеного автомобіля здійснена 22.01.2026 року,  а його передача відбулася 06.02.2026 року і зареєстрований автомобіль саме на ОСОБА_3 . Апелянт та ОСОБА_3 розірвали шлюб ще 16.12.2025 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 16.12.2025 року. Відтак, реєстрація права власності спірного автомобіля його колишньою дружиною відбулася уже після того як вони розірвали шлюб, відтак вказане майно не є предметом спільної сумісної власності і останній на нього не претендує.
Таким чином, вважає, що арешт його коштів за відсутності доказів наявності будь-яких його зобов`язань перед позивачем порушує право апелянта на користування своїм майном, а саме грошовими коштами і є явно неспівмірним та безпідставним.
Крім того, наголошує, що є військовослужбовцем та проходить військову службу у військові частині НОМЕР_5 . Зазначає, що його грошове забезпечення є єдиними засобом до існування.
У відзиві на апеляційну скаргупредставник ФОП ОСОБА_2 , адвокат – Тарановський Д. С. вказує, що зазначені апелянтом доводи є способом уникнути відповідальності, оскільки факт розірвання шлюбу дає підстави вважати, що ОСОБА_1 зробив це навмисно, адже дата розірвання шлюбу (16.12.2025 року) передує моменту реєстрації авто (22.01.2026). У зв`язку з чим, просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, ухвалу суду залишити без змін.
За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ТзОВ «Оператор»не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, а саме шляхом направлення судової повістки - повідомлення до електронного кабінету ТзОВ «Оператор»в системі «Електронний Суд».
У судове засідання відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не з`явились, за місцем реєстрації відповідачів, судом було направлено судові повістки-повідомлення, які повернулися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», з урахуванням положень частини 8 статті 128 ЦПК України, сторони є такими, що належно повідомлені про дату, місце та час судового засідання.
Також не з`явився у судове засідання представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Комарницький Е. Г., про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, а саме шляхом направлення судової повістки - повідомлення до електронного кабінету Комарницького Е. Г. в системі «Електронний Суд».
Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Тарановського Д. С.,який просив залишити ухвалу суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з вимогами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції, відповідає вищевказаним вимогам законодавства.
Відповідно до положень ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до вимог частини першої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.
Забезпечувальні заходи скасовуються судом шляхом постановлення процесуального рішення – ухвали. Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.
За правилом частин сьомої, восьмої статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.
У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (частина дев`ята, десята статті 158 ЦПК України).
Аналіз правових норм глави 10 розділу ІЦПК України, якими врегульовано скасування заходів забезпечення позову дає можливість зробити висновок про те, що підставою для скасування заходів забезпечення позову на розсуд суду можуть бути будь-які обставини, які свідчать про відсутність потреби у забезпеченні позову, про неефективність вжитих заходів, про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, про наявність зловживань з боку позивача при вирішенні питання про забезпечення позову тощо, а також за наявності обставин, зазначених в частині тринадцятій статті 158 ЦПК України.
Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 10 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Зважаючи на це, суд не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.
Підсумовуючи викладене, слід дійти висновку, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, станом на час розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову, потреба в таких не відпала, оскільки провадження у справі було відкрито 16 лютого 2026 року та на час розгляду заяви тривало підготовче судове засідання, отже спір існував, тому критерії тимчасовості заходу забезпечення позову не порушені.
Доводи апелянта про відсутність підстав для застосування заходів забезпечення позову є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, обраний позивачем спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти, що належать ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , до вирішення справи по суті є співмірним із предметом заявлених вимог і безпосередньо спрямований на збереження існуючого становища сторін на час розгляду спору.
Посилання апелянта на те, що придбання та реєстрація спірного автомобіля ОСОБА_3 відбулася після розірвання шлюбу між відповідачами, а тому таке майно не є предметом спільної сумісної власності, що на думку апелянта є підставою для скасування заходів забезпечення позову у частині накладення арешту на кошти, що належать ОСОБА_1 , на увагу суду не заслуговує.
Так, з позовної заяви вбачається, що спір між сторонами виник з приводу виконання договору підряду, який був укладений за усною домовленістю між ФОП  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , а не з приводу набуття останніми майна у спільну власність.
Крім того, із доданих до позовної заяви доказів, зокрема скріншотів листування (а.с. 8-13), вбачається, що усі питання з приводу ремонту спірного автомобіля у відповідності до умов договору підряду погоджувалися з апелянтом, що останнім не спростовано, а тому твердження ОСОБА_1 провідсутності доказів наявності будь-яких його зобов`язань перед позивачем щодо вищевказаного автомобіля є неспроможними.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.)
Вагомих доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали , апеляційна скарга не містить.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала відповідає обставинам справи, постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Комарницький Едуард Григорович – залишити без задоволення.
Ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2026 року – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 25 травня 2026 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

І. О. Максюта