ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2026	м. Дніпро	Справа № 904/664/26	
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Машінтех", м. Київ 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод", м. Дніпро 
про стягнення 78 147,02грн
Суддя Євстигнеєва Н.М.
Без виклику (повідомлення) учасників

С У Т Ь С П О Р У:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Машінтех" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" заборгованість у розмірі 78 147,02грн, з яких:
- пеня у розмірі 53 651,46грн;
- 3 % річних у розмірі 5 192,08грн;
- втрати від інфляції у розмірі 19 303,48грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №511160039 від 11 січня 2016 року в частині своєчасної оплати за поставлений товар.
Також позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2 662,40грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00грн.
Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву. Оскільки сторони не узгодили в договорі конкретний розмір пені, нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України відповідач вважає неправомірним. Також, відповідач вважає заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не співрозмірним зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, стягнення адвокатських витрат у зазначеній позивачем сумі (15 000,00грн), на думку відповідача, не відповідає критеріям розумності, співрозмірності та справедливості. Данна справа не є складною, її розгляд відбувається у спрощеному порядку без виклику сторін.
У відповіді на відзив позивач не погоджується із запереченнями відповідача.
Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2026 справу №904/664/26 передано на розгляд судді Золотарьовій Я.С.
Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2026 №245 у зв`язку з відрахуванням судді Золотарьової Я.С. зі штату, відповідно до пункту п. 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматичний розподіл справи по вх. № 4-541/26 справи №904/664/26.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2026 справу №904/664/26 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.
Ухвалою суду від 12.03.2026 постановлено прийняти справу №904/664/26 до свого провадження; розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.
Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Враховуючи приписи частини четвертої статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення підписано без його проголошення.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

11 січня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Машінтех" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" (покупець, відповідач) укладено договір поставки №511160039 (а.с. 5-8).
За умовами пункту 1.1 договору на умовах, викладених в розділах цього договору, постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти і сплатити продукцію матеріально-технічного призначення, що надалі іменується товар. Найменування, асортимент, номенклатура, сортамент, кількість, ціна, умови і терміни постачання товару вказані в Специфікаціях, оформлених у вигляді додатків до цього договору, що є невід`ємною його часткою.
По взаємній домовленості сторін в процесі виконання цього договору можуть бути змінені конкретні дані (найменування, асортимент, номенклатура, сортамент, кількість, умови і терміни постачання товару), внесені до положень цього договору і додатка до нього. Будь-які зміни і доповнення мають бути оформлені у вигляді додаткових угод до цього договору і підписані повноважними представниками сторін, після чого вони стають невід`ємною частиною цього договору (п. 1.2 договору).
Ціна товару, що поставляється за цим договором, визначається в гривнях і вказана в Специфікаціях до цього договору. Ціна товару не включає ПДВ, порядок нарахування, якого встановлений Податковим Кодексом України (п. 2.1 договору).
Ціна товару визначена з урахуванням умов постачання (згідно Інкотермс 2000), передбачених відповідною Специфікацією до цього договору. Ціна товару, вказана в додатках до цього договору, є фіксованою і не підлягає збільшенню, якщо інше не передбачене відповідною Специфікацією до цього договору (п. 2.2, 2.3 договору).
Сума договору складається з сум Специфікацій, що є невід`ємною часткою договору (п. 2.4 договору).
Відповідно до пункту 3.1 договору товар за цим договором поставляється на умовах, вказаних в Специфікаціях до цього договору, згідно Інкотермс 2000. Постачальник відвантажує товар з допустимим відхиленням +/- 10 % від узгодженої в Специфікації кількості. При розрахунках сторони керуються відомостями про кількість товару, вказану в товарно-супровідних документах.
Товар поставляється партіями в терміни, узгоджені сторонами в Специфікаціях (п. 3.2 договору).
Постачальник сповіщає покупця про готовність товару до відвантаження по телефону, факсу або телеграфу (п. 3.3 договору).
Разом з товаром постачальник передає покупцю наступні документи: рахунок-фактуру; товарну накладну; товарно-транспортну накладну (якщо товар постачається залізничним або автомобільним транспортом); сертифікат якості виробника, або документ, що підтверджує якість продукції; інші документи (при необхідності: паспорт, інструкцію по експлуатації та інші); документи, визначені відповідною Специфікацією до договору (п. 3.4 договору).
Товар передається постачальником покупцю на підставі Акту приймання-передачі та/або товаросупроводжувального документа з відміткою покупця про приймання товару (п. 3.9 договору).
За пунктом 3.10 договору датою постачання товару і датою переходу права власності є дата підписання сторонами Акту приймання-передачі або дата, зазначена покупцем на товарно-транспортній накладній при прийманні товару. Сторони у відповідній Специфікації можуть обумовити інші умови визначення дати постачання і дати переходу права власності на товар.
Порядок розрахунків врегульований сторонами у розділі 4 договору.
Так, розрахунки за цим договором проводяться покупцем шляхом перерахування грошових коштів у розмірі вартості партії товару на рахунок постачальника в порядку і терміни, вказані в Специфікаціях до договору. При оплаті з відстроченням платежу розрахунки проводяться покупцем за фактично прийняту вагу (прийняту кількість) (п. 4.1 договору). 
При проведенні розрахунків за цим договором, сторони зобов`язалися при заповненні платіжних документів вказувати номер і дату договору, номер Специфікації (додатки до договору), по якому здійснюється платіж (п. 4.2 договору).
Розрахунки за цим договором за умовою попередньої оплати проводяться при наданні постачальником до моменту оплати рахунку, за умовою оплати за фактом постачання - оригіналів рахунку і податкової накладної. В разі надання постачальником оригіналів вказаних документів таким чином, що робить неможливим проведення оплати покупцем в терміни, встановлені даним договором, покупець звільняється від відповідальності за невчасне здійснення платежу (п. 4.3 договору).
За пунктом 4.4 договору покупець має право збільшити термін оплати поставленого товару пропорційно часу прострочення надання всіх документів.
В разі невиконання, або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором, винна сторона несе відповідальність відповідно до чинного законодавства України з відшкодуванням добросовісній стороні фактично заподіяного збитку (п. 7.1 договору).
В разі невчасного здійснення розрахунків за цим договором, покупець виплачує постачальнику пеню в розмірі не більш подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від несплаченої суми за кожен день прострочення (п. 7.5 договору).
Цей договір набуває чинності з дати підписання його повноважними представниками сторін і скріпляють друком (печаткою) сторін, і діє до 31.12.2016, а в частині не виконаних зобов`язань за договором - до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Датою підписання цього договору вважати дату, вказану в правому верхньому кутку на першій сторінці цього договору (п. 10.1 договору).
Договір підписаний сторонами та скріплений печатками без зауважень та заперечень до нього.
В матеріалах справи відсутні докази того, що спірний договір визнавався недійсним в судовому порядку.
Додатковою угодою №1 від 30.12.2016 сторони подовжили термін дії договору до 31.12.2017 (а.с. 8 на звороті).
Додатковою угодою №1 від 29.12.2017 сторони внесли зміни до п. 10.1 договору та виклали його в наступній редакції: "Цей договір набирає чинності з моменту фактичного підписання його повноважними представниками сторін і діє до 31.12.2020, а в частині не виконаних зобов`язань по договору - до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань (а.с. 9).
Додатковою угодою №4 від 13.02.2023 сторони подовжили термін дії договору до 31.12.2025.
13 лютого 2024 року сторонами підписано Специфікацію №46 (додаток №46) до договору на поставку товару: ШВП на ось Х 2779-4020Р кат. №Т16-08-00200С (код Е70201000010013), у кількості 1 шт., за ціною 96 628,22грн (без ПДВ); ШВП на ось Z 2846-4122Р кат. №Т21-21-00100С (код Е70201000010014), у кількості 1 шт., за ціною 155 654,84грн (без ПДВ); шарико-гвинтова вісь Z 166326801500 AJ1007 (код Е702010000106КП), у кількості 1 шт., за ціною 322 022,18грн (без ПДВ); шарико-гвинтова вісь Y 165012800200 AJ1007 (код Е702010000106КР), у кількості 1 шт., за ціною 218 742,44грн (без ПДВ); шарико-гвинтова вісь Х 166320800800 AJ1007 (код Е702010000106КС), у кількості 1 шт., за ціною 345 730,84грн (без ПДВ), на загальну суму 1 366 534,22грн (а.с. 11).
Термін постачання до 105 календарних днів від дати переплати. 
Умови оплати: 50% передплата; 50% факт постачання 30 календарних днів.
Разом з товаром постачальник передає покупцеві наступні документи: рахунок; видаткова накладна; товарно-транспортні документи (товарно-транспортна накладна, експрес-накладна тощо); документ, що підтверджує якість продукції, з "мокрою" печаткою постачальника. 
Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" перерахувало на розрахунковий рахунок постачальника грошові кошти у розмірі 683 267,11грн, що підтверджується кредитовим повідомленням, номер платежу 2206 від 13.03.2024 на суму 683 267,11грн, передплата за комплектуючі згідно рахунку №145 від 13.02.2024, за договором №511160039 від 11.01.2016 (а.с. 14).
На виконання умов договору ТОВ "Машінтех" поставило відповідачу обумовлений договором товар на загальну суму 1 366 534,23грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними:
№596 від 30.07.2024 на суму 1 179 748,42грн (підписана за допомогою ЕЦП) (а.с. 12);
№152 від 24.02.2025 на суму 186 785,81грн (не містить підпису отримувача) (а.с. 13).
Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" перерахувало на розрахунковий рахунок постачальника грошові кошти у розмірі 683 267,12грн, що підтверджується кредитовими повідомленнями:
номер платежу 5427 від 24.06.2025 на суму 186 785,81грн, оплата за механічні комплектуючі згідно рахунку №152 від 24.02.2025, за договором №511160039 від 11.01.2016 (а.с. 15);
номер платежу 5515 від 26.06.2025 на суму 496 481,31грн, оплата за механічні комплектуючі згідно рахунку №596 від 30.07.2024, за договором №511160039 від 11.01.2016 (а.с. 16).
Позивач посилається на те, що ним належним чином виконано зобов`язання, поставлено узгоджений товар, натомість відповідач взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної оплати не виконав, внаслідок чого позивачем заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі 53 651,46грн, 3 % річних у розмірі 5 192,08грн та втрат від інфляції у розмірі 19 303,48грн, що і стало причиною виникнення спору. 
Предметом доказування у даній справі є обставини укладення договору поставки, строк його дії, умови поставки, загальна ціна, строк оплати, докази оплати, наявність/відсутність підстав для застосування відповідальності за порушення зобов`язань за договором.
Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.
За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору (ст. 626 ЦК України).
Частина перша статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України).
Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.
Частиною першою ст. 692 ЦК України унормовано, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст.530 Цивільного кодексу України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
В пункті 4.1 сторони погодили, що розрахунки за цим договором проводяться покупцем шляхом перерахування грошових коштів у розмірі вартості партії товару на рахунок постачальника в порядку і терміни, вказані в Специфікаціях до договору. При оплаті з відстроченням платежу розрахунки проводяться покупцем за фактично прийняту вагу (прийняту кількість). 
В Специфікації №46 від 13.02.2024 визначені умови оплати: 50% передплата; 50% факт постачання 30 календарних днів.
З огляду на положення спірного договору та специфікацій до нього, строк оплати поставленого товару є таким, що настав.
Враховуючи умови договору та умови специфікації до договору, строк оплати товару, поставленого позивачем відповідачу, поставка якого підтверджується зазначеними вище видатковими накладними, є таким, що настав:
за накладною №596 від 30.07.2024 на загальну суму 1 179 748,42грн, строк оплати настав – 29.08.2024 (оплата відбулася 26.06.2025 на суму 496 481,31грн);
за накладною №152 від 24.02.2025 на загальну суму 186 785,81грн, строк оплати настав – 26.03.2025 (оплата відбулася 24.06.2025).
Матеріали справи не містять жодних заперечень відповідача стосовно вартості та кількості поставленого товару.
Відповідач у встановлені строки свої зобов`язання по оплаті не виконав.
Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Позивач нарахував та просить стягнути пеню у розмірі 53 651,46грн за загальний період з 27.03.2025 до 26.06.2025 (а.с. 2 на звороті). 
Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). 
Згідно з положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з частинами першою другою ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до частини першої ст. 230 Господарського кодексу України (чинний на час виникнення спірних відносин) штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч. 4 ст. 230 ГК України)
Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 230 ГК України).
Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією (ч. 7 ст. 230 ГК України).
Господарський суд зазначає, що чинне законодавство поділяє неустойку на законну і договірну. Необхідною умовою виникнення права на неустойку є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого неустойка стягується і конкретний її розмір.
Проте, укладений сторонами договір, який є підставою для застосування договірної неустойки, таких умов не містить.
В пункті 7.5 договору сторони визначили, що в разі невчасного здійснення розрахунків за цим договором, покупець виплачує постачальнику пеню в розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від несплаченої суми за кожен день прострочення.
Позивач, нарахував пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідному періоді.
За приписами статей 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.
Аналогічний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладено в постанові від 10.12.2019 у справі №904/4156/18.
Таким чином, суд дійшов висновку, що умовами договору не встановлений розмір пені за порушення виконання грошового зобов`язання, а лише встановлено порядок його визначення не більш подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від несплаченої суми за кожен день прострочення.
При цьому розмір пені у спірних правовідносинах також не встановлений й актами законодавства, що виключає правові підстави для стягнення пені в розмірі 53 651,46грн.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З аналізу зазначеної норми випливає, що нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вимагати сплати суми боргу, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 5 192,08грн за період з 26.03.2025 до 26.06.2025 та втрати від інфляції з квітня по червень 2025 року у розмірі 19 303,48грн (а.с. 2 на звороті).
Суд під час вирішення спору з`ясовує обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку та здійснює оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснений неправильно, то господарський суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми пені та інших нарахувань, у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості.
Ця правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №922/2216/18 та від 05.03.2018 у справі №910/1389/18.
Перевіркою правильності нарахування 3% річних судом встановлено, що позивачем невірно визначено період прострочки виконання зобов`язання. При цьому день фактичної оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення 3% річних.
Відтак, на суму боргу 683 267,12грн за період з 27.03.2025 до 24.06.2025 (90дн) нарахуванню підлягають 3% річних у сумі 5 054,30грн;
на суму боргу 496 481,31грн за період з 25.06.2025 до 25.06.2025 (1дн) нарахуванню підлягають 3% річних у сумі 40,81грн.
Вимога про стягнення з відповідача 3% річних задовольняється судом частково у розмірі 5095,11грн, в решті заявлених вимог про стягнення відсотків річних (96,97грн) слід відмовити.
Поряд із цим, суд не погоджується з визначенням позивачем величини приросту індексу споживчих цін, який має заокруглюватися до десяткового числа після коми (саме так визначаються місячні та річні індекси споживчих цін Державним комітетом статистики України, про що зазначено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19) (аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.04.2024 у справі №910/4170/23, від 13.08.2025 у справі № 910/11038/24, від 27.01.2026 у справі 910/2840/25).
Сума інфляційних втрат складає, на суму боргу 683 267,12грн * 102,8% (сукупний індекс інфляції за квітень - червень 2025 року) = 702 398,60грн – 683 267,12грн = 19 131,48грн.
Відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунок заявлених до стягнення сум не надав.
Відповідно до частини першої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами першою, третьою статті 74, частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Враховуючи вищевикладене, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам наявним в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, стягненню з відповідача підлягають 3% річних у розмірі 5 095,11грн та втрати від інфляції у розмірі 19 131,48грн.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд враховує таке.
Відповідно до частини четвертої ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За змістом статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких – витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура (ст. 1312 Конституції України).
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Відповідно до статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ст. 126 ГПК України).
01 травня 2022 року між Адвокатом Савенюк В`ячеславом Григоровичем (адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Машінтех" (клієнт, позивач) укладено договір №01/05-22/М про надання правової допомоги (а.с. 18-19). 
За умовами п. 1.1 договору клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.
Адвокат на підставі звернення клієнта, приймає на себе зобов`язання з надання клієнту наступної правової допомоги, зокрема: адвокат надає консультації, висновки, довідки з правових питань, що виникають у клієнта (п. 2.1.2); представляє у встановленому порядку інтереси клієнта (в будь-яких судах України),
зокрема в господарських судах, судах загальної юрисдикції, адміністративних судах, а також в інших органах (в т.ч. правоохоронних) під час розгляду правових спорів з усіма правами наданими сторонам у процесі (в т.ч. з правом подання та підписання позовних заяв, заяв про встановлення фактів, інших заяв до суду) (п. 2.1.5).
Клієнт зобов`язується прийняти належним чином виконану роботу адвоката та оплатити її у розмірі та строки, встановлені в даному договорі (п. 3.2 договору).
Правову допомогу, що надається адвокатом, клієнт оплачує за домовленість між сторонами. Оплата за даним договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання клієнтом рахунку (п. 4.1, 4.2 договору).
За результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої Адвокатом правової допомоги і її вартість (п. 4.5 договору).
Акт про надання правової допомоги вважається прийнятим клієнтом без зауважень, а зобов`язання адвоката є такими що підлягають оплаті, якщо протягом 5 днів з моменту його отримання клієнтом, останній не надав адвокату письмові аргументовані заперечення на акт (п. 4.6 договору).
Даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором (п. 7.1 договору).
Договір підписаний сторонами та скріплений печаткою без зауважень та заперечень до нього.
05 лютого 2026 року між Адвокатом Савенюк В`ячеславом Григоровичем (адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Машінтех" (клієнт, позивач) укладено додаткову угоду №4 до договору про надання правової допомоги №01/05-22/М від 01.05.2026 (а.с. 20). 
Клієнт доручає, а адвокат зобов`язується надати правову (правничу) допомогу під час здійснення господарського судочинства за позовом клієнта до Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" (скорочено ПАТ "Інтерпайп НТЗ") (код ЄДРПОУ 05393116, адреса: 49081, м. Дніпро, вул. Старозаводська, 21), про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, що виникли за договором №511160039 від 11.01.2016 на загальну суму 78 147,02грн (п.1 додаткової угоди).
В пункті 2.1 додаткової угоди сторони погодили, що для виконання доручення клієнта визначеного п. 1 цієї додаткової угоди, адвокатом надаються наступні види правничої допомоги: вивчення документів клієнта, аналіз судової практики у подібних спорах (п. 2.1); збирання та подання доказів (п. 2.2); складання та подання позовної заяви з додатками до суду, а також складання та подання за потреби для захисту інтересів клієнта інших процесуальних документів (в т.ч. але не виключно відповіді на відзив, клопотань, заяв тощо) (п. 2.3); представництво інтересів у місцевому господарському суді (Господарському суді Дніпропетровської області) без обмежень по кількості судових засідань (п. 2.4).
За цією додатковою угодою сума гонорару (винагороди) адвоката за надання правничої допомоги клієнту складає 15 000,00грн (п`ятнадцять тисяч гривень 00 коп.), яку клієнт сплачує у безготівковій формі впродовж 3-х календарних днів з дати отримання рахунку адвоката (п. 3 додаткової угоди).
Товариство з обмеженою відповідальністю "Машінтех" перерахувало на розрахунковий рахунок адвоката 15 000,00грн згідно платіжної інструкції №8944 від 13.02.2026 (а.с. 22).
Доказом повноважень адвоката на представництво інтересів позивача у справі є: договір про надання правової допомоги №01/05-22/М від 01.05.2022 (а.с. 18-19); ордер серії АІ №2110340 від 16.02.2026 (а.с. 24). Статус адвоката Савенюк В`ячеслава Григоровича підтверджується Свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС№10025/10 від 21.05.2021 (а.с. 23).
За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI).
Адвокатський гонорар може існувати у двох формах – фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення – при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (постанова Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).
За частиною першою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див. також, рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", пункти 79 і 112 відповідно).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Частина четверта статті 126 ГПК України передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За частиною п`ятою статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідач вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є не співрозмірним зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тому стягнення адвокатських витрат у зазначеній позивачем сумі (15000,00грн) не відповідає критеріям розумності, співрозмірності та справедливості. Дана справа не є складною, її розгляд відбувається у спрощеному порядку без виклику сторін.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду у разі недотримання вимог частини четвертої ст.126 ГПК суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони (ч.5 ст.126 ГПК, постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19).
Верховний Суд з посиланням на частину шосту ст.126 ГПК неодноразово зазначав, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, постанови Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №826/2689/15; від 03.10.2019 у справі №922/445/19).
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах відомості щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Такі докази відповідно до частини першої ст. 86 ГПК суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Процесуальні документи, наявні у справі підтверджують надання правової допомоги позивачу у цій справі адвокатом Савенюк В`ячеславом Григоровичем.
Господарський суд враховує, що звернення позивача з позовом до суду було визнано обґрунтованим; за наслідком розгляду справи суд дійшов висновку про правомірність заявлених вимог та часткове задоволення позову.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог покладаються витрати на правничу допомогу у розмірі 4650,19грн (24 226,59грн * 15 000,00грн / 78 147,02грн).
При зверненні до господарського суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 662,40грн, що підтверджується платіжною інструкцією №8943 від 13.02.2026. Зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України підтверджено випискою (а.с. 29, 58).
Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на те, що позовні вимоги задоволено судом частково, судовий збір покладається на відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 825,38грн (24 226,59грн * 2 662,40грн / 78 147,02грн).
Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Машінтех" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" про стягнення 78 147,02грн – задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" (ідентифікаційний код 05393116; вул. Старозаводська, буд. 21, м. Дніпро, 49081) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Машінтех" (ідентифікаційний код 38203001; вул. Володимира Жаботинського (колишня Муромська), буд. 18-А, кв. 1, м. Київ, 03190) 3 % річних у розмірі 5 095,11грн (п`ять тисяч дев`яносто п`ять гривень 11коп.), втрати від інфляції у розмірі 19 131,48грн (дев`ятнадцять тисяч сто тридцять одна гривня 48коп.), витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4650,19грн (чотири тисячі шістсот п`ятдесят гривень 19коп.) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 825,38грн (вісімсот двадцять п`ять гривень 38коп.).
В задоволенні решті позовних вимог - відмовити.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення підписано – 01.05.2026.

Суддя Н.М. Євстигнеєва