ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 344/6443/26 пров. № А/857/22315/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Матковської З.М.,
за участю секретаря судового засідання Прокопюк К.В.,
представника позивача Гольонко О.А.,

розглянувши у судовому засіданні (в режимі відеоконференції) в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Азербайджану ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби до громадянина Азербайджану ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Татарінова О.А., 
час ухвалення рішення – 16:40:34,
місце ухвалення рішення – м. Івано-Франківськ, 
дата складання повного тексту рішення – не зазначено, 

В С Т А Н О В И В:

02 квітня 2026 року Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби звернулось в суд з позовом до громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , в якому просило прийняти рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Азейбайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, терміном на шість місяців. 
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01 квітня 2026 року відповідно до протоколу № МІФ 000067 про адміністративне затримання за ч. 2 ст. 263 КУпАП, складеного о 14 год. 20 хв. працівниками Тисменицького відділу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби, було виявлено та затримано громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Тисмениця, який перевищив встановлений термін перебування в Україні та знаходиться в Україні незаконно, у зв`язку з вчиненням правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП. Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ПР МІФ 001701 від 01.04.2026 за ч. 2 ст. 203 КУпАП громадянин Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перевищив дозволений строк перебування в Україні більш як на 30 днів, та проживав на території України без документів на право проживання в Україні. Крім того, 01 квітня 2026 року листом за № 39495-2026 надійшло обгрунтоване звернення Управління стратегічних розслідувань Національної поліції про те, що стосовно громадянина Республіки Азербайджану ОСОБА_1 / ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який становить загрозу охорони громадського порядку, а також охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, у зв`язку із чим висловлено клопотання про заборону в`їзду в Україну на 3 роки. Для з`ясування правового статусу іноземця проведено перевірку особи та проведено опитування останнього. Особу ОСОБА_1 встановлено за допомогою Єдиної інформаційної аналітичної системи управління міграційними процессами. Зі слів іноземця, востаннє він прибув в Україну у 1995 році через м. Київ, наявний паспорт громадянина СРСР (зразка 1974 року) серія НОМЕР_1 , національність – азербайджанин, термін дії якого минув, паспортний документ, що посвідчує особу та дає право на виїзд з України відсутній. Оскільки громадянин Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває в Україні у статусі нелегального мігранта, 01.04.2026 Тисменицький відділ ЗМУ ДМС прийняв рішення про примусове видворення з України вказаного іноземця. Вказує, що відповідач ухилявся від виїзду з України, не вживав належних заходів щодо оформлення легального перебування на території України, із заявою про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не звертався, законне джерело існування та підстави для подальшого перебування на території України відсутні. Відтак, враховуючи все зазначене, існує ризик втечі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та уникнення ним подальшого примусового видворення за межі території України. З метою забезпечення примусового видворення 01.04.2026 Тисменицький відділ ЗМУ ДМС прийняв рішення про поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, а саме до Волинського пункту тимчасового перебування. 
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2026 року адміністративний позов задоволено. Затримано громадянина Азербайждану ОСОБА_1 / ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України ДМС України, строком на чотири місяці.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що громадянин Азербайждану ОСОБА_1 / ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на території України нелегально, що є порушенням законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. 01.04.2026 Тисменицьким відділом Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби прийнято рішення про примусове видворення з України іноземця - громадянина Азербайждану ОСОБА_1 / ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, не підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», оскільки доказів протилежного суду не надано. Рішення про примусове повернення та видворення станом на час розгляду справи не оскаржено. Враховуючи те, що відповідач тривалий час перебуває на території України без відповідної правої підстави, у нього відсутні документи для самостійного виїзду та наявні обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідача слід затримати з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на чотири місяці.
Не погодившись з прийнятим рішенням, громадянин Азербайджану ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що його особа є ідентифікованою, що підтверджується наявністю паспорта громадянина колишнього СРСР, а також матеріалами справи, таким чином, відсутні підстави вважати, що встановлення особи є неможливим. Вказує, що при винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції взяв до уваги доказ, на який протиправно посилається у своєму рішенні, а саме – звернення Управління стратегічних розслідувань Національної поліції від 01.04.2026 № 39495-2026 до Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби. Сам по собі лист не містить жодних первинних доказів порушення міграційного законодавства, не підтверджує обставин в`їзду, порушення строків перебування чи відсутності законних підстав перебування в Україні. Зауважує, що Західним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби не було підтверджено жодними доказами існування ризику втечі, можливості ухилення від виконання рішення про примусове видворення, а саме рішення Тисменицького відділу ЗМУ ДМС про поміщення в пункт тимчасового перебування з метою примусового видворення не містить належного обґрунтування.
Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Вказує, що жодних доказів щодо легального перебування в Україні, що є предметом спірних правовідносин, відповідачем не надано. В ході перевірки також було з`ясовано, що громадянин Азербайджану ОСОБА_1 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, про що свідчить Єдиний реєстр боржників (інформація з Єдиного реєстру боржників додається), а також є фігурантом кримінального провадження під №12024091010002804 від 29.10.2024., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України (лист Івано-Франківського районного управління поліції головного управління Нацполіції в Івано-Франківській області додається). Відтак, враховуючи все зазначене, існує ризик втечі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та уникнення ним подальшого примусового видворення за межі території України.
Представником позивача долучено до матеріалів справи службову записку від 26.06.2026, в якій повідомлено, що Посольством Республіки Азербайджан в Україні підтверджено громадянство Азербайджану громадяна ОСОБА_1 / ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначеному іноземцю видано свідоцтво про повернення до Республіки Азербайджан, виданого 25.06.2026 строком дії до 25.07.2026 № АА0268224. Даний документ дає право на перетин державного кордону та виїзду за межі України. Копію свідоцтва про повернення до Республіки Азербайджан, виданого 25.06.2026 строком дії до 25.07.2026 № АА0268224 долучено до матеріалів справи.
В судовому засіданні представник позивача щодо апеляційної інстанції заперечила, просила залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Представник громадянина Азербайджану ОСОБА_1 адвокат Яцущак К.М. в судове засідання не з`вилась, 29.06.2026 подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із участю в іншій судовій справі - 30 червня 2026 о 10 год. 30 хв. в Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області у цивільній справі № 344/1731/26, де вона представляє інтереси відповідача на підставі Доручення Західного міжрегіонального центру БПД.
Протокольною ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи. При цьому, зауважено, що адвокат Яцущак К.М. не скористалась правом брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, сторона позивача не зверталась до суду із клопотанням про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Представник позивача належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 / ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Азейбаржану, місце народження с.Такла, Азейбайджан, документ, що засвідчує особу – відсутній.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ПР МІФ 001701 від 01.04.2026 за ч. 2 ст. 203 КУпАП громадянин Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перевищив дозволений строк перебування в Україні більш як на 30 днів, та проживав на території України без документів на право проживання в Україні (а.с.8).
01.04.2026 головним спеціалістом Тисменицького відділу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби Гамар Н.М. складено протокол №МІФ 000067 про адміністративне затримання, з якого встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Азейбаржану, доставлено у службове приміщення Тисменицького відділу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби, за адресою: вул. Костя Левицького, 4Б, м.Тисмениця, Івано-Франківської області, 01.04.2026 о 14 год. 20 хв у зв`язку з вчиненням правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП для припинення адміністративного правопорушення (а.с.7).
01 квітня 2026 року на адресу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби листом за № 39495-2026 надійшло обгрунтоване звернення Управління стратегічних розслідувань Національної поліції про те, що стосовно громадянина Республіки Азербайджану ОСОБА_1 / ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який становить загрозу охорони громадського порядку, а також охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, у зв`язку із чим висловлено клопотання про заборону в`їзду в Україну на 3 роки (а.с.13-14).
Відповідно до пояснень відповідача поданих заступнику начальника Тисменицького відділу ЗМУ ДМС, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 01.04.2026, повідомив, що в 1995 році в останнє прибув в Україну поїздом до м.Києва. Проживав та проживає в Івано-Франківськ. Весь час працював та працює на місцевому ринку, продавав фрукти. Має цивільну дружину, яка проживає за кордоном. Спільно з нею має чотирьох дітей, які на даний час є повнолітніми. Звертався декілька раз до посольства Азербайждану в Україні із заявою про оформлення паспортного документу, але завжди отримував відмову у його виготовленні, Через це на даний час має паспорт громадянина СРСР. В 2014 році звертався до Івано-Франківського суду щодо підтвердження факту дійного проживання в Україні для отримання паспорта громадянина України, однак суд програв. В подальшому більше ніяких документів для проживання в Україні не мав. Розуміє, що порушив міграційне законодавство в Україні (а.с.17).
01.04.2026 головним спеціалістом Тисменицького відділу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби Гмар Н., було прийнято рішення про примусове видворення за межі України громадянина Азербайждану ОСОБА_1 / ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9-10).
З метою забезпечення примусового видворення 01.04.2026 Тисменицький відділ ЗМУ ДМС прийняв рішення про поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, а саме до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України (а.с.11-12).
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині затримання громадянина Азербайждану ОСОБА_1 / ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України ДМС України, строком на чотири місяці.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі – Закон № 3773-VI).
Згідно із частинами 1, 3, 4 статті 30 Закону № 3773-VI центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону № 3773-VI встановлено що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.
Згідно до ч. 3 ст. 9 Закону № 3773-VI, строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначений Закону № 3773-VI.
Зокрема, відповідно до ч. 16 ст. 4 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.
Відповідно до Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України затвердженого КМУ від 15 лютого 2012 року № 150, а саме пп. 2 п. 2 встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.
Положеннями абзацу першого ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», передбачено що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення реадмісії за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Згідно із частиною 1 статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу. 
Згідно із пунктом 12 розділу ІІ Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 лютого 2016 року № 141, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, що затримані в установленому законодавством порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Відповідно до пунктів 1, 5 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: 
стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; 
стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 
затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; 
затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України або передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.
Строк тримання затриманих іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування становить шість місяців з дня фактичного затримання особи.
За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи передачу відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, цей строк може бути продовжений, але не більш як до вісімнадцяти місяців.
Системний аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що законодавцем передбачено можливість затримання іноземця або особи без громадянства та продовження строку такого затримання за наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
З матеріалів справи слідує, що на момент затримання відповідача у зв`язку з порушенням ним законодавства України про правовий статус іноземців, у нього були відсутні дійсні документи, які посвідчують його законне перебування на території України.
Як встановлено судом першої інстанції, громадянин Азербайждану ОСОБА_1 / ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на території України нелегально, що Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ПР МІФ 001701 від 01.04.2026 за ч. 2 ст. 203 КУпАП громадянин Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перевищив дозволений строк перебування в Україні більш як на 30 днів, та проживав на території України без документів на право проживання в Україні (а.с.8).
01.04.2026 головним спеціалістом Тисменицького відділу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби Гамар Н.М. складено протокол №МІФ 000067 про адміністративне затримання, з якого встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Азейбаржану, доставлено у службове приміщення Тисменицького відділу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби, за адресою: вул. Костя Левицького, 4Б, м.Тисмениця, Івано-Франківської області, 01.04.2026 о 14 год. 20 хв у зв`язку з вчиненням правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП для припинення адміністративного правопорушення (а.с.7).
01 квітня 2026 року на адресу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби листом за № 39495-2026 надійшло обгрунтоване звернення Управління стратегічних розслідувань Національної поліції про те, що стосовно громадянина Республіки Азербайджану ОСОБА_1 / ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який становить загрозу охорони громадського порядку, а також охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, у зв`язку із чим висловлено клопотання про заборону в`їзду в Україну на 3 роки (а.с.13-14).
Відповідно до пояснень відповідача поданих заступнику начальника Тисменицького відділу ЗМУ ДМС, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 01.04.2026, повідомив, що в 1995 році в останнє прибув в Україну поїздом до м.Києва. Проживав та проживає в Івано-Франківськ. Весь час працював та працює на місцевому ринку, продавав фрукти. Має цивільну дружину, яка проживає за кордоном. Спільно з нею має чотирьох дітей, які на даний час є повнолітніми. Звертався декілька раз до посольства Азербайждану в Україні із заявою про оформлення паспортного документу, але завжди отримував відмову у його виготовленні, Через це на даний час має паспорт громадянина СРСР. В 2014 році звертався до Івано-Франківського суду щодо підтвердження факту дійного проживання в Україні для отримання паспорта громадянина України, однак суд програв. В подальшому більше ніяких документів для проживання в Україні не мав. Розуміє, що порушив міграційне законодавство в Україні (а.с.17).
01.04.2026 головним спеціалістом Тисменицького відділу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби Гмар Н., було прийнято рішення про примусове видворення за межі України громадянина Азербайждану ОСОБА_1 / ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9-10).
Рішення про примусове повернення та видворення станом на час розгляду справи не оскаржено.
В абзаці першому частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» зазначено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення, (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Матеріали справи свідчать про те, що відповідач, який є іноземним громадянином, перебуває на території України незаконно. Відповідачу статус біженця не надано, і він не є особою, яка потребує додаткового захисту. З відповідними заявами до органів ДМС України відповідач не звертався. Доказів протилежного суду не надано.
Частиною 11 статті 289 КАС України встановлено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем під час його затримання подано паспорт громадянина СРСР серії НОМЕР_2 (а.с.18-21), однак такий на момент затримання відповідача був протермінований.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що протермінований документ не дає право іноземцю на перетин кордону, тому такий іноземець не може вважатись належним чином ідентифікованим.
Процедура ідентифікації особи іноземця-нелегального мігранта здійснюється не заради самої ідентифікації, а з чіткою правовою метою подальшого видворення за межі території України на підставі документів, які дають право особі перетнути легально кордон України в напрямку виїзду. Організація процедури видворення включає в себе в тому числі ряд заходів з оформлення проїзних документів, пошуку шляхів сполучення з іншими країнами, транспортні витрати тощо.
Судом апеляційної інстанції також встановлено, що громадянин Азербайджану ОСОБА_1 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, про що свідчить Єдиний реєстр боржників (інформація з Єдиного реєстру боржників додається), а також є фігурантом кримінального провадження під №12024091010002804 від 29.10.2024., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України (лист Івано-Франківського районного управління поліції головного управління Нацполіції в Івано-Франківській області додається). Відтак, враховуючи все зазначене, існує ризик втечі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та уникнення ним подальшого примусового видворення за межі території України.
Враховуючи те, що відповідач тривалий час перебуває на території України без відповідної правої підстави, у нього на момент затримання були відсутні документи для самостійного виїзду та наявні обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відповідача слід затримати з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на чотири місяці.
Представником позивача долучено до матеріалів справи службову записку від 26.06.2026, в якій повідомлено, що Посольством Республіки Азербайджан в Україні підтверджено громадянство Азербайджану громадяна ОСОБА_1 / ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначеному іноземцю видано свідоцтво про повернення до Республіки Азербайджан, виданого 25.06.2026 строком дії до 25.07.2026 № АА0268224. Даний документ дає право на перетин державного кордону та виїзду за межі України. Копію свідоцтва про повернення до Республіки Азербайджан, виданого 25.06.2026 строком дії до 25.07.2026 № АА0268224 долучено до матеріалів справи.
Колегія суддів враховує вказані документи, що ідентифікують особу відповідача, однак зауважує, що такі документи були відсутні на момент затримання відповідача, на момент затримання відповідач не був належним чином ідентифікованим. Водночас на підставі свідоцтва про повернення до Республіки Азербайджан, виданого 25.06.2026 строком дії до 25.07.2026 № АА0268224 відповідач може перетнути державний кордон та виїхати за межі України.
Проаналізувавши фактичні обставини справи, оскільки відповідач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, на момент затримання не мав документів, які посвідчують його законне перебування на території України, не вживав будь-яких заходів щодо легалізації перебування в Україні, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для затримання позивача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на чотири місяці.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 289, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Азербайджану ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2026 року у справі № 344/6443/26 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	З. М. Матковська