Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.05.2026  	Справа №607/5500/26 Провадження №2/607/3911/2026	

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Дзюбича В.Л., за участю секретаря судового засідання Кочмар С.М., позивача ОСОБА_1 , представника позивача – адвоката Моленя Р.Б., представника відповідачки – адвоката Карпи М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Молень Ростислав Богданович до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів,

У С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Молень Ростислав Богданович, звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить суд припинити стягнення із нього аліментів на користь відповідачки на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються на підставі судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.12.2018 у справі №607/24887/18, починаючи із дати подання позову до суду.
Позов мотивовано тим, що на підставі судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.12.2018 у справі №607/24887/18 з позивача на користь відповідача стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, з лютого 2023 року і по даний час син проживає разом з позивачем, повністю перебуває на його утриманні, однак з нього стягуються аліменти. Відповідачка починаючи із осені 2025 року не бере участі в забезпеченні та утриманні сина. Тому, вважає що стягнення аліментів з батька на користь матері в цій ситуації призводить до неправомірного збагачення матері, оскільки дитина не перебуває на її утриманні. Це в першу чергу не відповідає інтересам дитини та прямо порушує інтереси батька на принцип рівності утримання дитини.
Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.03.2026 відкрито провадження у справі та призначеного розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити. Також, позивач просив суд витрати на правничу допомогу покласти на нього.
В судовому засіданні представник відповідачки позовні вимоги визнала та не заперечила щодо їх задоволення. Пояснила, що відповідач повернула позивачу сплачені ним аліменти за два місяці.
Судом встановлено, що cторони перебували шлюбі з 21.07.2007, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.09.2015 у справі №607/14714/15-ц.
Від спільного шлюбу у сторін спору народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим 25.03.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. 
Згідно судового наказу виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 28.12.2018 у справі №607/24887/18, присуджено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.11.2018 і до досягнення дитиною повноліття.
Разом із тим, в ході судового розгляду встановлено, що з лютого 2023 року неповнолітній ОСОБА_3 фактично проживає разом із батьком та з 29.08.2025 зареєстрований разом із батьком за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується письмовими доказами, зокрема інформацією №5353 від 06.03.2026 про осіб зареєстрованих за адресою АДРЕСА_1 , актом-довідкою від 10.03.2026, засвідченим директором ТФ ТОВ «КК «Будсервіс».
Із наданого свідоцтва про народження встановлено походження дитини від сторін у справі, що підтверджує наявність у них рівних батьківських прав та обов`язків відповідно до статті 141 СК України.
Суд також бере до уваги, що неповнолітній син сторін спору досягнув віку (15 років), з якого відповідно до частини третьої статті 160 СК України має право самостійно визначати своє місце проживання. Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 виявив чітке та послідовне бажання проживати разом із батьком, що узгоджується з його віком, рівнем розвитку та фактичними життєвими обставинами.
Оцінюючи зазначені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що дитина фактично постійно проживає з батьком; перебуває на його повному матеріальному утриманні; забезпечена належними житлово-побутовими умовами; охоплена системою загальної та додаткової освіти; має стабільне соціальне середовище та належний рівень батьківської турботи.
Жодних доказів, які б свідчили про неналежне виконання позивачем батьківських обов`язків або про наявність загроз для фізичного чи психоемоційного стану дитини, суду не надано.
Таким чином, сукупність досліджених доказів підтверджує, що проживання дитини разом із батьком відповідає її найкращим інтересам, забезпечує стабільність умов життя, навчання та розвитку, а також свідчить про фактичне здійснення позивачем повного утримання неповнолітнього сина.
Крім того, судом враховано, що на момент розгляду справи дитина досягла чотирнадцятирічного віку. Відповідно до частини третьої статті 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. З матеріалів справи вбачається, що син виявив бажання проживати з батьком, що сторонами не оспорюється, спір щодо визначення місця проживання дитини між сторонами відсутній.
Відповідно до частин першої, другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини, а той із батьків, на ім`я якого вони виплачуються, зобов`язаний використовувати їх виключно в інтересах дитини.
Згідно зі статтею 181 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду з одного з батьків на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.
Отже, системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що правовою передумовою стягнення аліментів є проживання дитини разом із тим із батьків, на користь якого такі аліменти присуджені. У разі зміни фактичних обставин, а саме проживання дитини з іншим із батьків та перебування її на його утриманні, правова підстава для подальшого стягнення аліментів на користь попереднього одержувача відпадає.
Частиною четвертою статті 273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право пред`явити новий позов про зміну або припинення таких платежів.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема від 04 вересня 2019 року у справі №711/8561/16-ц, від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц та від 28 вересня 2022 року у справі №686/18140/21, відповідно до яких зміна фактичного місця проживання дитини та її перебування на утриманні платника аліментів є підставою для припинення стягнення аліментів на користь іншого з батьків.
Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 199Л року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.
Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 СК України, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів.
Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження.
З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - мати дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.
У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).
Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.
Судом встановлено, що з 29.08.2025 неповнолітній ОСОБА_3 зареєстрований та фактично проживає разом із батьком за адресою: АДРЕСА_1 , що також не оспорюється відповідачкою.
Відповідно ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них
Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для припинення сплати аліментів.
Рішення про припинення стягнення аліментів повинно також відповідати найкращим інтересам дитини, оскільки таке рішення не звільняє від обов`язку батька - платника аліментів утримувати дитину.
Наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір. Таке припинення стягнення аліментів можливе тоді, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У такому разі відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.
Висновки щодо застосування вказаних норм матеріального права викладені у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 477/1165/20, від 03 лютого 2021 року у справі № 125/2525/18, від 26 грудня 2019 року у справі № 219/6287/17, від 26 вересня 2019 року у справі № 760/32225/18, від 27 лютого 2019 року у справі № 307/1186/17, від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21, від 3 лютого 2021 року у справі № 520/21069/18 від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21.
На підставі вище викладеного, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню, оскільки фактичне проживання дитини з особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання цієї ж дитини на користь особи, з якою дитина на час ухвалення рішення про стягнення аліментів проживала, і настання цих обставин впливає на припинення для позивача сплати періодичних платежів, зокрема аліментів на утримання сина.
Суд також враховує вік дитини (15 років), що відповідно до частини третьої статті 160 СК України надає їй право самостійно визначати місце свого проживання. Доказів того, що волевиявлення дитини є наслідком примусу, психологічного тиску чи інших неправомірних дій з боку батька, суду не надано.
Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідачки аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , які стягуються на підставі судового наказу виданого 28.12.2018 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у справі №607/24887/18.
Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати подання позову до суду.
Виходячи з вищевикладеного, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, Суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим суд враховує, що позивач просив понесені ним витрати на правничу допомогу та судовий збір покласти на нього.
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнала позов, позивачу ОСОБА_1 з державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме – 665,60 гривень (1331,20 грн.*0,5= 665,60 грн.).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4,76-81, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, ст. ст. 10, 18, 180, 181, 182, 183, 192, 197, 273 Сімейного кодексу України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , задовольнити в повному обсязі. 
Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стягуються на підставі судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.12.2018 у справі №607/24887/18, починаючи з 13.03.2026.
Судові витрати залишити за позивачем.
Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 665,60 гривень судового збору, сплаченого при поданні позову відповідно до квитанції №WP83rML7BCA від 13.03.2026.
Копію рішення суду направити сторонам.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Реквізити учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Головуючий суддя    	В. Л. Дзюбич