Номер провадження: 11/813/17/26
Справа № 1527/18017/12 
Головуючий у першій інстанції  ОСОБА_1  
Доповідач         ОСОБА_2 

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2026 року м. Одеса

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , проаналізувавши під час підготовчого розгляду справи апеляції захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в інтересах підсудного ОСОБА_6 на ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 15.04.2026, якою під час судового розгляду кримінальної справи №10201200139 стосовно  ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 189, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України було змінено застосований запобіжний захід із підписки про невиїзд на тримання під вартою
установив:

Зазначеною ухвалою суду 1-ої інстанції під час судового розгляду кримінальної справи №10201200139 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України було задоволено клопотання прокурора та змінено стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у виді підписки про невиїзд на запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 13.06.2026, із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, 20.04.2026 захисник ОСОБА_5 в інтересах підсудного ОСОБА_6 звернулась із апеляцією, в якій, посилаючись на незаконність та безпідставність ухвали суду, просить її скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу на тримання під вартою.
В подальшому, 23.04.2026 до апеляційного суду надійшла також апеляція захисника ОСОБА_4 , в інтересах підсудного ОСОБА_6 , в якій він, посилаючись на постановлення ухвали із порушенням норм матеріального та процесуального права, просить постановити нову ухвалу, якою скасувати ухвалу суду 1-ої інстанції про зміну підсудному ОСОБА_6 запобіжного заходу у повному обсязі.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 вимоги поданих апеляцій підтримав та просив їх задовольнити, водночас прокурор Пересипської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду не з`явився та в поданих запереченнях на апеляції сторони захисту просив апеляційний розгляд проводити без його участі, а також просив апеляції залишити без задоволення, а ухвалу суду – без змін, посилаючись на відсутність у ОСОБА_6 самокерованої та правослухняної поведінки, обумовленої схильністю до скоєння нових кримінальних правопорушень; обґрунтованість обвинувачення у вчиненні за сукупністю шести кримінально-караних діянь, прояв недобросовісної поведінки та зловживання процесуальним правом, наявність ризиків здійснення ОСОБА_6 дій, спрямованих на перешкоджання здійсненню правосуддя.
Захисник ОСОБА_5 в судове засідання апеляційного суду також не з`явилась, про причини неприбуття не повідомила та жодних клопотань на адресу суду не подавала.
Враховуючи неявку учасників провадження та з`ясувавши думку захисника ОСОБА_4 , суддя-доповідач вважає за можливе попередній розгляд провести за відсутності прокурора та захисника ОСОБА_5 .
Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_4 та проаналізувавши вимоги апеляцій захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , суддя-доповідач доходить наступних висновків.
При розгляді зазначеного провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ), як джерело права.
Згідно із практикою ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» (Melnyk v. Ukraine) від 28.03.2006, заява №23436/03, право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.
Більш того, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (п. 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28.05.1985, п. 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13.02.2001).
Відповідно до положень п. 11 Розділу XІ «Перехідні положення» КПК України, кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, з урахуванням положень, передбачених §3 розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».
Враховуючи те, що матеріали кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України надійшли до суду 1-ої інстанції до набрання чинності КПК України в редакції від 2012 року, суддя-доповідач констатує, що така кримінальна справа підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, а саме в порядку, передбаченому КПК України в редакції від 1960 року.
В свою чергу, приписи КПК України (в ред. 1960) не передбачають можливості оскарження в апеляційному порядку ухвали суду про зміну застосованого стосовно підсудного запобіжного заходу.
Положення ст. 347 КПК України (в ред. 1960) містять вичерпний перелік судових рішень, на які може бути подана апеляція, а саме:
- на вироки, які не набрали законної сили, ухвалені місцевими судами;
- на постанови про застосування чи незастосування примусових заходів виховного і медичного характеру, ухвалені місцевими судами;
- на ухвали (постанови), ухвалені місцевим судом, про закриття справи або направлення справи на додаткове розслідування;
- на окремі ухвали (постанови), ухвалені місцевим судом;
- на інші постанови місцевих судів у випадках, передбачених цим Кодексом.
Так, відповідно до ст. 274 КПК України (в ред. 1960), під час розгляду справи суд, при наявності до того підстав, може своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо підсудного.
При обранні запобіжного заходу у вигляді застави або тримання під вартою суд повинен керуватися відповідними статтями глави 13 цього Кодексу.
Натомість, в силу приписів ст. 165-2 КПК України (в ред. 1960), в апеляційному порядку підлягають оскарженню лише запобіжні заходи, обрані стосовно підозрюваного, обвинуваченого на стадії досудового слідства.
Відтак, як вбачається зі змісту вищенаведених положень кримінально-процесуального закону, ухвала суду 1-ої інстанції про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою не відноситься до переліку судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку відповідно до вимог КПК України (в ред. 1960).
Отже, ухвала Пересипського райсуду м. Одеси від 15.04.2026, якою під час судового розгляду кримінальної справи стосовно підсудного ОСОБА_6 було змінено застосований запобіжний захід із підписки про невиїзд на тримання під вартою в порядку, передбаченому КПК України (в ред. 1960) не підлягає апеляційному оскарженню.
За приписами ч. 4 ст. 357 КПК України (в ред. 1960), при підготовчому розгляді справи апеляційний суд може прийняти рішення про відмову у прийняті апеляції до свого розгляду.
За таких обставин, керуючись приписами ч. 4 ст. 357 КПК України (в ред. 1960), вважаю за необхідне відмовити захисникам ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в інтересах підсудного ОСОБА_6 у прийнятті до свого розгляду апеляцій на ухвалу Пересипського райсуду м. Одеси від 15.04.2026, яка не підлягає оскарженню згідно з вимогами ст. 347 КПК України (в ред. 1960).
Беручи до уваги викладене вище, керуючись ст. 357 КПК України (в ред. 1960), суддя-доповідач
постановив:

Відмовити у прийняті до свого розгляду апеляцій захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в інтересах підсудного ОСОБА_6 на ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 15.04.2026, якою під час судового розгляду кримінальної справи стосовно  ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 189, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України було змінено застосований запобіжний захід із підписки про невиїзд на тримання під вартою.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_2