ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 924/517/24 (924/239/25) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Погребняка В.Я. (головуючий), суддів Васьковського О.В., Огородніка К.М.,
за участі секретаря судового засідання Громак В.О.,

учасники справи:
позивач – Антимонопольний комітет України,
представник позивача – не з`явився,
відповідач (боржник) – Товариство з обмеженою відповідальністю "Моріта",
представник відповідача - не з`явився,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – розпорядник майна ТОВ "Моріта" арбітражний керуючий Кучерявий Дмитро Владиславович,
представник третьої особи – не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку за посиланням на офіційний вебпортал судової влади України vkz.court.gov.ua.) касаційну скаргу 
Антимонопольного комітету України 
на рішення Господарського суду Хмельницької області
від 30.09.2025
у складі судді: Грамчук І.В.,
та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду 
від 11.11.2025 
у складі колегії суддів: Павлюк І.Ю., (головуючий), Розізнана І.В., Тимошенко О.М.,

за позовом Антимонопольного комітету України
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Моріта"
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – розпорядника майна ТОВ "Моріта" арбітражного керуючого Кучерявого Дмитра Владиславовича
про стягнення 22 600 грн пені

у межах справи № 924/517/24
про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Моріта" 
ВСТАНОВИВ: 

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст руху справи

1. Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 10.07.2024 відкрито провадження у справі № 924/517/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Моріта" (далі – ТОВ Моріта, боржник); визнано грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "УКРНАФТА" до ТОВ Моріта" в загальній сумі 232 222 733,42 грн; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника та процедуру розпорядження майном ТОВ "Моріта" строком на 170 календарних днів; розпорядником майна ТОВ "Моріта" призначено арбітражного керуючого Кучерявого Дмитра Владиславовича.

2. 14.03.2025 Антимонопольний комітет України м. Київ звернувся до суду (в межах справи про банкрутство ТОВ "Маріта") з позовом до ТОВ "Моріта" про стягнення пені в розмірі 22 600 грн.

3. Згідно позовної заяви, Тимчасова адміністративна колегія Антимонопольного комітету України розглянувши матеріали справи № 128-26.13/38-24 про порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Моріта» законодавства про захист економічної конкуренції, прийняла рішення від 09.07.2024 № 25-р/тк, яким визнано, що ТОВ "Моріта" вчинило порушення, передбачене п. 13 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді неподання інформації Комітету на вимогу заступника Голови Комітету - державного уповноваженого від 20.10.2022 № 128-21.1/09-2572е у встановлений ним строк. За це порушення, на Відповідача накладено штраф у розмірі 22 600 грн.
Доказів оскарження Відповідачем Рішення № 25-р/тк у судовому порядку матеріали справи не містять, як і доказів що підтверджують сплату товариством штрафу, накладеного Рішенням № 25-р/тк.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

4. Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 30.09.2025 у справі №924/517/24(924/239/25) у позові відмовлено.

5. Місцевий господарський суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову щодо стягнення 22 600 грн пені, нарахованої за несплату штрафу, через наявність передбаченої частиною 3 статті 41 КУзПБ прямої заборони щодо нарахування пені у період дії мораторію.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

6. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2025 апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України на рішення Господарського суду Хмельницької області від 30.09.2025 у справі №924/517/24(924/239/25) залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 30.09.2025 у справі №924/517/24(924/239/25) - без змін.

7. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення із відповідача пені у розмірі 22600,00 грн та вказав на те, що на пеню, нараховану на суму несплаченого штрафу, в порядку статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", поширюється заборона, встановлена частиною 3 статті 41 КУзПБ.

Встановлені у справі обставини

8. Тимчасова адміністративна колегія Антимонопольного комітету України, розглянувши матеріали справи № 128-26.13/38-24 про порушення ТОВ "Моріта" (ідентифікаційний код 44114978) законодавства про захист економічної конкуренції, прийняла рішення від 09.07.2024 № 25-р/тк, яким визнано, що ТОВ "Моріта" вчинило порушення, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді неподання інформації Комітету на вимогу заступника Голови Комітету - державного уповноваженого від 20.10.2022 № 128-21.1/09-2572е у встановлений ним строк. За це порушення, на Відповідача накладено штраф у розмірі 22 600 грн.

9. Копія Рішення № 25-р/тк була надіслана Комітетом відповідачу разом із супровідним листом від 19.07.2024 № 128-26.13/05-7051е, який був повернутий із відділення Укрпошти як не вручений.
10. Інформація про прийняте Рішення № 25-р/тк була оприлюднена в офіційному друкованому органі центральних органів виконавчої влади України "Урядовий кур`єр" від 28.08.2024 № 174 (7834).

11. Таким чином, Рішення № 25-р/тк вважається врученим відповідачу 09.09.2024 (оскільки 07.09.2024 та 08.09.2024 припадають на неробочі дні).

12. Строк для добровільної сплати штрафу, накладеного Рішенням № 25-р/тк, закінчився 11.11.2024 (оскільки 09.11.2024 та 10.11.2024 припадають на неробочі дні).

13. Доказів оскарження Відповідачем Рішення № 25-р/тк у судовому порядку матеріали справи не містять, як і доказів що підтверджують сплату товариством штрафу, накладеного Рішенням № 25-р/тк.

14. Позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 22 600 грн за період з 12.11.2024 (наступний день після двомісячного строку для сплати штрафу згідно з Рішенням № 25-р/тк) до 28.02.2025 включно, враховуючи частину 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Короткий зміст вимог касаційної скарги

15. Антимонопольний комітет України звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду на рішення Господарського суду Хмельницької області від 30.09.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2025 у справі № 924/517/24(924/239/25), з вимогою оскаржені судові рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовну заяву Антимонопольного комітету України.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

16. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 924/517/24(924/239/25) було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя – Погребняк В.Я., суддя – Васьковський О.В., суддя – Огороднік К.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2025.

17. Ухвалою Верховного Суду від 09.12.2025 витребувано з Господарського суду Хмельницької області та Північно-західного апеляційного господарського суду матеріали справи № 924/517/24(924/239/25), відкладено вирішення питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Антимонопольного комітету України на рішення Господарського суду Хмельницької області від 30.09.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2025 до надходження матеріалів справи до Верховного Суду.

18. 24.12.2025 на адресу Касаційного господарського суду на запит надійшли матеріали справи № 924/517/24(924/239/25).19. Ухвалою Верховного Суду від 12.01.2026 відкрито касаційне провадження у справі № 924/517/24(924/239/25) за касаційною скаргою Антимонопольного комітету України на рішення Господарського суду Хмельницької області від 30.09.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2025, датою проведення судового засідання визначено 03.03.2026.

20. 10.02.2026 до Верховного Суду від розпорядника майна ТОВ "Моріта" арбітражного керуючого Кучерявого Дмитра Владиславовича надійшли Письмові пояснення щодо касаційної скарги, з запереченнями проти вимог та доводів скаржника.

21. Ухвалою Верховного Суду від 03.03.2026 зупинено касаційне провадження за касаційною скаргою Антимонопольного комітету України на рішення Господарського суду Хмельницької області від 30.09.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2025 у справі № 924/517/24(924/239/25) до закінчення розгляду Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду справи №911/1344/24(911/899/25) та оприлюднення повного тексту відповідного судового рішення.

22. 08.04.2026 палатою для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №911/1344/24(911/899/25) прийнято постанову, якою касаційну скаргу Антимонопольного комітету України залишено без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 02.06.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 – залишено без змін.
23. Ухвалою Суду від 29.04.2026 поновлено касаційне провадження у справі №924/517/24 (924/239/25) за касаційною скаргою Антимонопольного комітету України на рішення Господарського суду Хмельницької області від 30.09.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2025, засідання суду призначено на 19.05.2026.

24. 18.05.2026 від розпорядника майна ТОВ "Моріта" арбітражного керуючого Кучерявого Дмитра Владиславовича надійшло Клопотання про розгляд справи № 924/517/24 (924/239/25) без особистої участі третьої особи.

25. Представники скаржника в судовому засіданні 19.05.2026 (в залі суду) повністю підтримали вимоги касаційної скарги за доводами викладеними в ній, просили рішення Господарського суду Хмельницької області від 30.09.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2025 у справі № 924/517/24(924/239/25) скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовну заяву Антимонопольного комітету України.

26. Інші учасники провадження у справі у судове засідання повноважених представників не направили.
Про дату, час та місце розгляду касаційної скарги учасники справи були повідомлені належним чином.
Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов`язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників учасників судового процесу, які не з`явились. 

27. Верховний Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання - 19.05.2026 та безпосередньо в цей день від учасників справи не надійшло обґрунтованих заяв чи клопотань пов`язаних з рухом касаційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у судовому засіданні 19.05.2026. Були відсутні і ніші обставини, що унеможливлювали розгляд справи у судовому засіданні 19.05.2026.

28. Враховуючи положення Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX), Указу Президента України від 27.04.2026 № 342/2026 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 28.04.2026 №4857-IX), Верховний Суд розглядає справу № 924/517/24(924/239/25) у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника
(Антимонопольний комітет України)

29. В обґрунтування підстав касаційного оскарження, заявник посилається на положення п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України та зазначає про неврахування судом апеляційної інстанції висновків викладених у постановах Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 922/4378/17, від 06.08.2019 у справі № 911/254/16 та Верховного Суду України від 24.12.2013 у справі № 9223-36гс13, щодо превалювання Закону України "Про захист економічної конкуренції" над іншими законами, зокрема, які регулюють процедуру банкрутства, оскільки застосовані Комітетом нарахування (штраф/пеня) не є неустойкою чи фінансовою санкцією та не можуть вважатись заходами, спрямованими на забезпечення виконання зобов`язань; зазначає про необхідність відступлення від висновків Верховного Суду викладених у постанові від 25.10.2022 у справі № 904/11261/15 та від 20.03.2025 у справі № 926/868/24 щодо превалювання Закону України "Про захист економічної конкуренції" над іншими законами, зокрема, які регулюють процедуру банкрутства, на користь висновків, викладених у постановах від 09.10.2018 у справі № 922/4378/17, від 06.08.2019 у справі № 911/254/16 та Верховного Суду України від 24.12.2013 у справі № 9223-36гс13.

Доводи третьої особи
(арбітражний керуючий Кучерявий Д.В.)

30. Арбітражний керуючий доводить:

30.1. У справі про банкрутство на АМКУ поширюються положення КУзПБ щодо виявлення кредиторів та черговості задоволення кредиторських вимог;

30.2. Закон України “Про захист економічної конкуренції” та КУзПБ не можуть характеризуватись як спеціальні та загальні по відношенню один до одного;

30.3. На пеню, нараховану на суму несплаченого штрафу, в порядку статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", поширюється заборона, встановлена частиною третьою статті 41 КУзПБ.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

31. Відповідно до вимог частини 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

32. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

33. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

34. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій 

35. Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства (далі – КУзПБ), Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

36. За приписами частини першої статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

37. Згідно з положеннями статей 2, 4, 5 ГПК України, статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Тому задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

38. Аналіз положень КУзПБ дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який передбачає концентрацію спорів, стороною яких є боржник, у межах справи про банкрутство задля судового контролю в межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів. 

39. Так, відповідно до положень статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. 

40. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Наведена норма кореспондується з пунктом 8 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів. 

41. Предметом розгляду у цій справі є позов Антимонопольного комітету України м. Київ до ТОВ "Моріта" про стягнення пені в розмірі 22 600 грн., а спірним постало питання наявності / відсутності права АМКУ нараховувати боржнику в порядку, визначеному Законом України "Про захист економічної конкуренції", пеню у процедурах банкрутства.

42. Суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, виходили з того, що на нараховану у порядку статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" пеню поширюється заборона щодо її нарахування, встановлена частиною третьою статті 41 КУзПБ.
43. Відповідно до статті 1 Закону України "Про Антимонопольний комітету України", Антимонопольний комітет України (далі - Комітет) є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель.

44. Частиною першою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

45. Стаття 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" передбачає як основне завдання Антимонопольного комітету України участь у формуванні та реалізації конкурентної політики, зокрема, в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

46. АМК та його органи для реалізації основного завдання, визначеного у статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", у частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції (пункт 1 статті 3) в межах своїх дискреційних повноважень, визначених у частини четвертій статті 4 Закону здійснює державний контроль та вчиняє відповідні дії з метою додержання законодавства про захист економічної конкуренції, захисту інтересів суб`єктів господарювання та споживачів від його порушень у підприємницькій діяльності та у сфері медіа.

47. В силу наведених нормативно-правових актів захист економічної конкуренції в Україні покладено на АМК, які останній реалізує шляхом виявлення, припинення та притягнення до відповідальності за порушення антимонопольного законодавства в рамках адміністративної процедури - розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

48. Відповідно до статті 35 Закону № 2210-III розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняття розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі. При розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи АМК: збирають і аналізують документи, висновки експертів, пояснення осіб, іншу інформацію, що є доказом у справі, та приймають рішення у справі в межах своїх повноважень; отримують пояснення осіб, які беруть участь у справі, або будь-яких осіб за їх клопотанням чи з власної ініціативи. На офіційному веб-сайті АМК оприлюднюється інформація про справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

49. Згідно з частинами першою, другою статті 37 Закону № 2210-III у разі виявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі наслідків такого порушення, органи АМК приймають розпорядження про початок розгляду справи. Розпорядження про початок розгляду справи надсилається відповідачу протягом трьох робочих днів з дня його прийняття. У разі коли відповідача визначено після початку розгляду справи, йому протягом трьох робочих днів надсилається розпорядження про залучення до участі у справі як відповідача разом з розпорядженням про початок розгляду справи.

50. Частиною першою статті 48 Закону № 2210-III визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи АМКУ приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу.

51. Загальні положення щодо функції Антимонопольного комітету України накладення штрафів на суб`єктів господарювання - юридичних осіб за порушення антимонопольно-конкурентного законодавства також визначені у Главі 28 "Відповідальність суб`єктів господарювання за порушення антимонопольно-конкурентного законодавства", яка входить у Розділ V "Відповідальність за правопорушення у сфері господарювання" Господарського кодексу України.
52. Як встановлено судами попередніх інстанцій, Тимчасова адміністративна колегія Антимонопольного комітету України, розглянувши матеріали справи № 128-26.13/38-24 про порушення ТОВ "Моріта" (ідентифікаційний код 44114978) законодавства про захист економічної конкуренції, прийняла рішення від 09.07.2024 № 25-р/тк, яким визнано, що ТОВ "Моріта" вчинило порушення, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді неподання інформації Комітету на вимогу заступника Голови Комітету - державного уповноваженого від 20.10.2022 № 128-21.1/09-2572е у встановлений ним строк. За це порушення, на Відповідача накладено штраф у розмірі 22 600 грн.

53. Відповідно до частини 2 статі 56 Закону України “Про захист економічної конкуренції” рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов`язковими до виконання. Рішення та розпорядження органу Антимонопольного комітету України набирають чинності з дня їх прийняття.

54. Згідно з частиною 3 статті 56 Закону України “Про захист економічної конкуренції” особа, на яку накладено штраф рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу. Встановлені у рішенні органу Антимонопольного комітету України зобов`язання, передбачені статтею 48 цього Закону, підлягають виконанню у двомісячний строк з дня одержання рішення органу Антимонопольного комітету України, якщо інше не передбачено законом або цим рішенням.

55. Строки, передбачені абзацом першим цієї частини, зупиняються на час розгляду судом справи про оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а також на час проведення перевірки чи перегляду рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органом Антимонопольного комітету України.

56. Згідно з частини 5 статті 56 Закону України “Про захист економічної конкуренції” за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

57. Нарахування пені припиняється з дня сплати штрафу, накладеного рішенням органу Антимонопольного комітету України.

58. Судами встановлено, що копія Рішення № 25-р/тк була надіслана Комітетом відповідачу разом із супровідним листом від 19.07.2024 № 128-26.13/05-7051е, який був повернутий із відділення Укрпошти як не вручений.
Інформація про прийняте Рішення № 25-р/тк була оприлюднена в офіційному друкованому органі центральних органів виконавчої влади України "Урядовий кур`єр" від 28.08.2024 № 174 (7834).

59. Строк для добровільної сплати штрафу, накладеного Рішенням № 25-р/тк, закінчився 11.11.2024 (оскільки 09.11.2024 та 10.11.2024 припадають на неробочі дні).

60. В порядку статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 22 600 грн за період з 12.11.2024 (наступний день після двомісячного строку для сплати штрафу згідно з Рішенням № 25-р/тк) до 28.02.2025 включно.

61. Верховний Суд у постанові від 25.10.2022 у справі № 904/11261/15 щодо правового статусу АМКУ в процедурах банкрутства зазначив, що АМКУ не наділений законодавцем повноваженнями щодо самостійного визначення кредиторських вимог та позачергового стягнення у процедурах банкрутства щодо боржника тощо. У випадку відкриття провадження у справі про банкрутство на АМКУ поширюються положення КУзПБ щодо виявлення кредиторів та черговості задоволення кредиторських вимог у відповідних процедурах банкрутства.

62. В частині правової природи штрафу, що накладається за рішенням органів АМКУ колегія суддів спирається на висновки Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство викладені у постанові від 08.04.2026 у справі № 911/1344/24 (911/899/25), до розгляду якої було зупинено касаційне провадження у цій справі. 63. Так, за висновками Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство у наведеній постанові:

" 60. Аналіз положень статті 1 КУзПБ, статей 217, 230, 238, 241 ГПК України, а також статей 51, 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" свідчить, що штраф, накладений органами АМКУ, є адміністративно-господарською санкцією майнового характеру, яка полягає у покладенні на суб`єкта господарювання обов`язку сплатити до бюджету визначену грошову суму.
61. Такий обов`язок має публічно-правову природу, однак за своїм змістом є грошовим зобов`язанням у розумінні статті 1 КУзПБ, оскільки передбачає обов`язок боржника сплатити визначену грошову суму відповідно до закону.
62. КУзПБ відносить до грошових зобов`язань також зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що свідчить про включення до цього поняття не лише договірних, а й публічно-правових обов`язків зі сплати коштів.
63. Отже, штраф, накладений АМКУ, підпадає під поняття грошового зобов`язання боржника, а відтак підлягає правовому режиму, встановленому КУзПБ для таких зобов`язань у процедурі банкрутства.
64. Відповідно до статті 1 КУзПБ до складу грошових зобов`язань боржника не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду.
65. Водночас наведений виняток стосується санкцій, які є похідними від основного зобов`язання та мають забезпечувальний або компенсаційний характер (зокрема договірної чи податкової неустойки), тобто виникають як наслідок невиконання або неналежного виконання первинного грошового зобов`язання.
66. Натомість штраф, накладений АМКУ відповідно до статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції", не є способом забезпечення виконання іншого зобов`язання та не має акцесорного характеру. Такий штраф є самостійним заходом відповідальності за вчинене правопорушення у сфері господарювання, що безпосередньо породжує обов`язок суб`єкта господарювання сплатити визначену грошову суму до бюджету.
67. Отже, штраф АМКУ не є неустойкою в розумінні статті 1 КУзПБ, а становить самостійне грошове зобов`язання публічно-правового характеру. Тому на нього поширюється правовий режим грошових зобов`язань боржника у процедурі банкрутства з урахуванням спеціальних правил щодо моменту їх виникнення та порядку задоволення.".
64. Щодо правової природи пені, нарахованої у зв`язку з несплатою штрафу АМКУ, Верховний Суд у постанові від 08.04.2026 у справі № 911/1344/24 (911/899/25) виснував:

" 84. Пеня, передбачена статтею 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", нараховується за прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати штрафу, обчислюється у відсотках від суми такого зобов`язання за кожний день прострочення та має похідний характер щодо основного боргу. 
85. Таким чином, на відміну від штрафу АМКУ, який є самостійною адміністративно-господарською санкцією за правопорушення у сфері захисту економічної конкуренції, пеня є фінансовою санкцією, що виникає внаслідок прострочення виконання цього зобов`язання.
86. З огляду на викладене, нарахована АМКУ у цій справі пеня, на відміну від нарахованого АМКУ штрафу, не підпадає під визначення грошового зобов`язання відповідно до статті 1 КУзПБ.
87. Аналіз змісту статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" свідчить, що пеня, передбачена вказаною статтею, є самостійною фінансовою санкцією публічно-правового характеру, встановленою спеціальним законом у сфері захисту економічної конкуренції. Її застосування безпосередньо пов`язане з фактом невиконання обов`язку зі сплати штрафу, накладеного органом АМКУ, та має на меті забезпечення належного та своєчасного виконання такого обов`язку.
88. Пеня у цьому випадку не є складовою самого штрафу і не ототожнюється з ним, оскільки штраф виступає заходом відповідальності за вчинене правопорушення у сфері конкуренції, тоді як пеня є наслідком невиконання або несвоєчасного виконання обов`язку зі сплати вже накладеного штрафу. Водночас така пеня має похідний характер, оскільки її існування та розмір прямо залежать від наявності основного обов`язку — сплати штрафу, а також від тривалості його невиконання.
89. Таким чином, пеня, передбачена статтею 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", є встановленою законом фінансовою санкцією, що виникає виключно у зв`язку з простроченням виконання грошового обов`язку зі сплати штрафу, нараховується за кожен день такого прострочення та спрямована на стимулювання належного виконання рішень органів АМКУ.".

65. Поряд з цим, провадження у справі про банкрутство є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, тривалістю судового провадження, що істотно відрізняють це провадження від позовного. З моменту відкриття стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника. Подібні за змістом висновки викладено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 918/420/16 та постанові Верховного Суду у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 22.09.2021 у справі № 911/2043/20.

66. Положення КУзПБ встановлюють спеціальний правовий режим для боржника після відкриття провадження у справі про банкрутство, зокрема запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів.

67. Частина третя статті 41 КУзПБ встановлює імперативну норму, згідно з якою протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

68. Ця норма має універсальний характер і поширюється на всі види фінансових санкцій незалежно від їх публічно-правової чи приватно-правової природи, оскільки КУзПБ встановлює спеціальний правовий режим боржника після відкриття провадження у справі про банкрутство.

69. Отже, враховуючи, що пеня за статтею 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" є різновидом неустойки та фінансовою санкцією акцесорного характеру, хоча і має спеціальне нормативне регулювання, але підпадає під дію загальних обмежень, встановлених КУзПБ щодо нарахування фінансових санкцій у період дії мораторію, а також після визнання боржника банкрутом.

70. Подібні висновки щодо застосування статей 41, 59 КУзПБ наведені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 25.10.2022 у справі № 904/11261/15, від 17.02.2025 у справі № 904/5865/20 (904/6495/23), від 20.03.2025 у справі № 926/868/24, від 02.07.2025 № 926/1448-б/24 (926/674/25), та підтримані Палатою суддів у постанові від 08.04.2026 у справі № 911/1344/24 (911/899/25).

71. Відтак, нарахування пені, в порядку статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", на конкурсні вимоги в період дії мораторію прямо заборонене частиною третьою статті 41 КУзПБ.
72. За таких обставин, враховуючи, що зобов`язання сплатити штраф виникло на підставі рішення від 09.07.2024 № 25-р/тк, тобто до відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Моріта" (ухвала від 10.07.2024), суди попередніх інстанцій дійшли вірних висновків про необхідність відмови у позові АМКУ.
Щодо доводів касаційної скарги 

73. Як вже зазначалось, касаційну скаргу позивач, зокрема, аргументував пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України. 

74. За змістом пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

75. Для касаційного перегляду оскаржуваного судового рішення з наведеної підстави наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

76. Суд звертає увагу, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні правовідносини.

77. Верховний Суд неодноразово наголошував, що підставою для касаційного оскарження судових рішень за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України є неврахування висновку саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

78. Відповідно, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.

79. Проте, такого застосування норми права судами попередніх інстанцій, колегією суддів під час касаційного провадження не встановлено.

80. Враховуючи викладені Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 08.04.2026 у справі № 911/1344/24 (911/899/25) мотиви, колегія суддів у цій справі не вбачає підстав для відступлення від висновків Верховного Суду щодо застосування статей 41, 59 КУзПБ у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 25.10.2022 у справі № 904/11261/15 та від 20.03.2025 у справі № 926/868/24.
81. Відтак, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції. За своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

82. Порушень норм процесуального права, які б призвели до прийняття по суті невірного рішення або є підставами для обов`язкового скасування оскарженого судового рішення (частина 1 статті 310 ГПК України), колегією суддів під час касаційного провадження не встановлено. 

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

83. Відповідно до пункту 1) частини 1 статті 308 ГПК України, суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

84. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 309 ГПК України).

85. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

86. Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

87. Враховуючи наведене вище, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав задоволення касаційної скарги та необхідність залишення оскаржених судових рішень без змін.

Судові витрати

88. У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги та залишенням без змін оскаржених судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на заявника.

На підставі викладеного та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,- 

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Антимонопольного комітету України - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 30.09.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2025 у справі №924/517/24 (924/239/25) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді О.В. Васьковський

К.М. Огороднік