Єдиний унікальний номер 725/11834/25 
Номер провадження 2/725/4392/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2026 року м. Чернівці 
Чернівецький районний суд м. Чернівців у складі:
головуючої судді Федіної А.В., 
за участю секретаря судового засідання Попової Р.Р., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про компенсацію частини суми виплаченого страхового відшкодування, - 

ВСТАНОВИВ:
У грудні 2025 року позивач через свого представника звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 20.02.2024 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки man 26.463, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 та марки BMW M5, державний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. Відповідач був визнаний судом винним у вчинені вказаної ДТП та його цивільно-правова відповідальність станом на дату ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №EP-218643363. 
Так, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило обчислення суми належної до виплати в якості відшкодування Позивачем шкоди третій особі за полісом страхування №EP-218643363 у зв`язку з пошкодженнями внаслідок ДТП транспортного засобу BMW M5, державний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 . За полісом страхування №EP-218643363 було передбачено суму франшизи (за ризиком нанесенню шкоди майну третіх осіб - 0,00 грн.), яку було утримано з кінцевого розміру страхового відшкодування до виплати. Належний кінцевий розмір страхового відшкодування за вирахуванням франшизи до виплати склав 153.600,00 грн., який був виплачений страховиком потерпілій особі. 
Зазначав, що відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 транспортний засіб man 26.463, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 відноситься до типу “Спеціалізований вантажний бортовий (з краном-маніпулятором) з гідравлічним управлінням”, та має повну масу 25000кг (25 т), а масу без навантаження 10650 кг (10.65 т) та має вантажопідйомність 14350 кг (14.350 т). Укладання.
Відповідно до пп. 1 п. 4. розділу І таблиці “Коригуючі коефіцієнти та їх розміри під час договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ” Розпорядження вантажні автомобілі вантажопідйомністю понад 2 тонни мають коригуючий коефіцієнт - К1=2,18. 
Таким чином, полісом №EP-218643363 щодо транспортного засобу man 26.463, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 було застосовано коригуючий коефіцієнт К1=1,82, замість К1=2,18, тобто значно менший, ніж передбачено чинними нормативно-правовими актами.
Отже, вважає, що на підставі п. 38-1.1 ст.38-1 Закону № 1961-IV, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» отримало право звернутися до Відповідача за компенсацією 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування в розмірі: 153600,00 грн. - 50% = 76800,00 грн. 
Також, вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати положення ст. 625 ЦК України та стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні 2090,13 грн.; пеню 13958,66 грн. та три відсотки річних 1350,84 грн.
У додаткових поясненнях до позовної заяви позивач обґрунтовує добросовісність своїх дій в частині укладення договору страхування з відповідачем та зазначає, що законом покладено на страхувальника обов`язок надавати страховикові повну і правдиву інформацію при укладенні договору страхування. Згідно зі статтею 21 Закону України «Про страхування», страхувальник зобов`язаний при укладенні договору надати страховикові інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.
З урахуванням наведеного просив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 94199,63 грн. з яких: сума виплаченого страхового відшкодування, що підлягає оплаті відповідачем в порядку регресу в розмірі 76800,00 грн.; штрафні санкції, а саме: інфляційні втрати в розмірі 2090,13 грн., пеня в розмірі 13958,66 грн.; три відсотки річних в розмірі 1350,84 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7300,00 грн.; стягнути з відповідача на користь ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» судовий збір. 
Відповідач у встановлений строк не направив до суду відзив, натомість долучив до матеріалів справи копію страхового полісу №218643363 на підтвердження того, що при укладенні договору страхування ним не було приховано інформацію щодо категорії забезпеченого транспортного засобу. 
В судове засідання сторони не з`явились, від них до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. 
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволені позову слід відмовити, виходячи з наступного. 
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.  Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.  Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Так, постановою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 20.03.2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. 
Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом.
Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 20.02.2024 року, о 22год. 20хв., на вул..В.Лесина, м. Чернівці, керуючи транспортним засобом MAN 26.463 д.н.з. НОМЕР_6 , під час перестроювання не надав дорогу, т.з. що рухався в попутному напрямку, по тій смузі, на яку мав намір перестроїтися. В результаті чого відбулося зіткнення із т.з. BMW M5, д.н.з. НОМЕР_7 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок зіткнення призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Тим самим ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. 
На момент ДТП транспортний засіб марки MAN 26.463 д.н.з. НОМЕР_6 , VIN-код НОМЕР_2 був застрахований у ТДВ «СГ «Оберіг» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №EP-218643363 строком дії від 28.12.2023 року по 27.12.2024 року. 
З матеріалів справи вбачається, що позивачем було здійснено виплату страхованого відшкодування потерпілій внаслідок вказаної ДТП особі в сумі 153600 грн. 
Обґрунтовуючи даний позов позивач зазначав, що  відповідач самостійно, без участі представників ТДВ "СГ "ОБЕРІГ" уклав електронний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №EP-218643363 щодо транспортного засобу MAN 26.463 д.н.з. НОМЕР_6 , VIN-код НОМЕР_2 та невірно зазначено тип транспортного засобу (К1) і застосовано коригуючий коефіцієнт лише - К1=1,82, який застосовується для легковий автомобіль понад 3001 кубічних сантиметрів. Однак, транспортний засіб MAN 26.463 д.н.з. НОМЕР_6 , VIN-код НОМЕР_2 відноситься до типу “Спеціалізований вантажний бортовий (з краном-маніпулятором) з гідравлічним управлінням”, та має повну масу 25000кг (25 т), а масу без навантаження 10650 кг (10.65 т) та має вантажопідйомність 14350 кг (14.350 т). 
Статтею 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способами захисту окрім іншого також є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди.
Частиною першою ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування. 
Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції,яка діяла на момент винекнення спірних правовідносин, було передбаченено право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.
Регресом є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто, є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.
Наведене узгоджується із правовим висновоком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 910/2603/17. 
Відповідно до пункту 38-1.1 ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції, у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.
За наслідками розгляду спору встановлено, що позивач погодився з умовами договору страхування, укладеного між сторонами, оскільки підписав даний договір, видав поліс, прийняв страховий платіж та надав інформацію про укладений договір до реєстру МТСБУ, а при оформленні полісу відповідачем (страхувальником) було надано позивачу всю необхідну інформацію, яку страховик мав можливість перевірити зокрема щодо типу транспортного засобу, натомість, при укладені договору строховик погодився з тими відомостями, які були надані відповідачем та матеріали справи не містять доказів надання відповідачем неправдивої інформації позивачу, а тому ризики неправильного заповнення страхового полісу, за умови надання страхувальником достовірних відомостей, які документально підтверджені, покладається виключно на страховика. 
Так, Положенням про особливості укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого  розпорядженням від 31.08.2017 року № 3631 Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України передбачено, що внутрішнім договором страхування може бути електронний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який діє виключно на території України. Також надано визначення "інформаційно-телекомунікаційна система (ІТС)", тобто сукупність інформаційних та телекомунікаційних систем, які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле і використовуються страховиком для укладання внутрішніх договорів страхування відповідно до вимог законодавства, що регулює організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції. Для укладення внутрішнього електронного договору страхування власник транспортного засобу через ІТС виражає намір укласти договір страхування та вносить відомості, необхідні для укладення такого договору, що є заявою на страхування. Перелік відомостей, необхідних для укладення внутрішнього електронного договору страхування, визначається МТСБУ та оприлюднюється на веб-сайті (веб-сторінці) МТСБУ (https://mtsbu.ua/storage/app/media/uploaded-files/Perelik_v_28_04_17.pdf ) 
Відповідно до Переліку відомостей, необхідних для укладання внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затверджених протоколом Президії МТСБУ від 25 травня 2017 року № 401/2017, для укладання внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик повинен мати наступні відомості: 1) відомості про страхувальника, для фізичної особи: прізвище, ім`я та по-батькові; домашня адреса із зазначенням поштового індексу; адреса електронної пошти; номер контактного телефону; ідентифікаційний номер Державного реєстру фізичної особи-платника податку (ІНПП) у разі його присвоєння;відомості про реквізити документу, що посвідчує особу (для пільговика - документ, що підтверджує його право на зменшення розміру страхового платежу), а саме: назва документу, його серія, номер, дата видачі та орган, що видав документ; 2) відомості про транспортний засіб (ТЗ), щодо якого укладається договір страхування: тип ТЗ; державний номерний знак; марка, модель; рік випуску;ідентифікаційний номер VIN (сімнадцятизначний) ТЗ або у разі відсутності в технічному паспорті відомостей про ідентифікаційний номер VIN, номер кузова (шасі, рами) транспортного засобу - відображається «б/н»; номер кузова (шасі, рами); населений пункт місця реєстрації ТЗ.; 3) особливі умови використання забезпеченого ТЗ: ознака використання ТЗ протягом повного строку страхування та номера місяців, в яких використовується ТЗ (у разі укладення договору страхування з обмеженим періодом використання ТЗ протягом року); ознака використання ТЗ як таксі/маршрутне таксі; ознака того, що ТЗ підлягає обов`язковому технічному контролю та дата наступного ОТК (для ТЗ, що підлягає обов`язковому технічному контролю); ознака допущення до керування ТЗ осіб з водійським стажем менше 3-х років; 4) інші відомості, необхідні страховику для оцінки ризику; 5) запланована дата початку дії договору страхування та строк страхування; 6) відомості, зазначені в пунктах 1-4 страховик повинен отримати від страхувальника, але має право перевірити їх достовірність шляхом звірки з наявними даними у власних інформаційних реєстрах та з даними державних інформаційних ресурсів.
Таким чином, страховик не був позбавлений можливості перевірити надану відповідачем інформацію таким же чином, як це було зроблено ним після настання страхового випадку та виплати страхового відшкодування, проте позивач не пред`являв до відповідача ніяких вимог та погодився з тими відомостями, які були надані відповідачем при укладенні електронного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №EP-218643363. 
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 04 грудня 2024 року у справі № 369/322/23, від 02 квітня 2025 року у справі № 759/3314/23 відомості про страхувальника, транспортний засіб, щодо якого укладається договір страхування, а також особливі умови використання забезпеченого транспортного засобу страховик повинен отримати від страхувальника, водночас має право перевірити їх достовірність шляхом звірки з наявними даними у власних інформаційних реєстрах та з даними державних інформаційних ресурсів. Таким чином, страховик, отримавши інформацію від страхувальника щодо транспортного засобу та погоджуючись укласти договір страхування на підставі отриманих відомостей транспортного засобу та його технічних характеристик, не був позбавлений можливості додатково здобути інформацію щодо транспортного засобу, перевірити надану відповідачем інформацію. Вказані дії були вчинені ТзДВ «СГ «Оберіг» лише після настання страхового випадку, що свідчить про наявність наміру ухилитися від виплати страхових сум на користь потерпілої внаслідок ДТП особи.
Таким чином, з огляду на вищезазначене, саме страховику належить право встановлювати розмір страхового платежу, а отже застосовування, або не застосовування самим страховиком відповідного (правильного) коефіцієнту для визначення вірного розміру страхового платежу не може бути підставою для покладання на винного у ДТП водія обов`язку, щодо повернення страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування, оскільки страхувальник при укладанні страхового полісу надає лише свідоцтво про реєстрацію ТЗ і водійське посвідчення страховику, та встановлювати (або визначати), який коефіцієнт є необхідним для застосування при визначені розміру страхового платежу знаходиться поза його волею та компетенцією і є фізично неможливим; встановлювати (або визначати), який коефіцієнт є необхідним для застосування при визначені розміру страхового платежу відноситься до компетенції страховика.
Відповідно до пункту 17.3 статті 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції, страхувальник при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.
Доказів того, що відповідач, при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, приховав, або не надав будь-які відомості, які мають істотне значення для оцінки страхового ризику, та які вимагались страховиком, матеріали справи не містять.
За таких обставин, позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що відповідач при укладанні страхового договору діяв умисно та повідомив недостовірну інформацію стосовно предмету страхування, а саме типу транспортного засобу марки MAN 26.463 д.н.з. НОМЕР_6 , VIN-код НОМЕР_2 , а тому відсутні підстави для задоволення позову. 
На підставі вище викладеного та керуючись  ст. 17, 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, ст.ст. 22, 1191 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 116, 117, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, - 

ВИРІШИВ:
В задоволенні позову Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про компенсацію частини суми виплаченого страхового відшкодування, 3 % річних, інфляційних та пені - відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Чернівецького апеляційного суду. 

Суддя Чернівецького районного
суду міста Чернівців      Федіна А. В.