Справа № 732/181/26 	Головуючий у 1 інстанції Карпинська Н. М. 	
Провадження № 33/4823/525/26 	  	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП  	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2026 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Куценка М.О. з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , захисника – Лук`янця Д.М. (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Лук`янця Д.М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Городнянського районного суду Чернігівської області від 30 квітня 2026 року, 

У С Т А Н О В И В :
Постановою Городнянського районного суду Чернігівської області від 30 квітня 2026 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , м. Городня, житель АДРЕСА_1 , визнаний винуватим та притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 665,60 грн. судового збору.
Місцевим судом встановлено, що 10.02.2026 о 08:49 в м. Городня, вулиця Шевченка, 99, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ford Kuga номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, та від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись із рішенням суду, захисник Лук`янець Д.М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Городнянського районного суду скасувати, а провадження по справі закрити. В обґрунтування скарги посилається на невірно з`ясовані обставини справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 надав пояснення аналогічні з поясненнями, які надавав в суді першої інстанції, підтримав обставини викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити в повному обсязі. 
Захисник підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, посилаючись на доводи та обґрунтування викладені в ній.
Інших клопотань до суду не надходило та не заявлялось.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах її вимог, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її захисника, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності із законом.
Згідно зі ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа), який розглядає справу, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як убачається з матеріалів справи, 10 лютого 2026 року о 08 годині 49 хвилин ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я.
Разом із тим стороною захисту оспорюється не факт відмови від проходження огляду та не факт наявності у ОСОБА_1 ознак сп`яніння, а факт керування ним транспортним засобом. Отже, ключовим питанням під час апеляційного перегляду є встановлення того, чи доведено належними та допустимими доказами факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 .
Апеляційний суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Коробов проти України», доведеність вини може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій факту.
Оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що вони є достатніми для встановлення факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 поза розумним сумнівом.
Такий висновок ґрунтується насамперед на письмових поясненнях свідка ОСОБА_2 , яка безпосередньо спостерігала рух автомобіля Ford Kuga та повідомила, що бачила, як після зупинки автомобіля водій випав з транспортного засобу, після чого неодноразово падав під час спроб рухатися далі. При цьому свідок зазначила, що в автомобілі перебував лише водій та будь-яких інших осіб у транспортному засобі не було. Зазначені пояснення не є відокремленим доказом, а узгоджуються з іншими матеріалами справи. Так, вони підтверджуються рапортом чергового про надходження повідомлення на лінію «102», відповідно до якого заявниця повідомила про чоловіка, який приїхав на автомобілі Ford Kuga, вийшов із нього, впав та залишив автомобіль. Пояснення ОСОБА_2 також підтверджені та зафіксовані на відеозапис, який міститься в матеріалах справи. Крім того, з відеозаписів з боді-камер працівників поліції вбачається, що саме ОСОБА_1 перебував неподалік зазначеного транспортного засобу, мав тілесні ушкодження, про які повідомляла ОСОБА_2 , а також ознаки алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд відхиляє доводи захисту про те, що письмові пояснення ОСОБА_2 не можуть бути використані як доказ через її неявку до суду. Відсутність безпосереднього допиту свідка сама по собі не свідчить про недопустимість або недостовірність її пояснень. Вирішальне значення має не форма отримання доказу, а можливість перевірити його достовірність та співставити з іншими доказами у справі. У даному випадку відомості, повідомлені ОСОБА_2 , узгоджуються з іншими доказами та не містять внутрішніх суперечностей. Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 могла помилитися щодо особи водія, ґрунтуються виключно на припущеннях.
Жодних об`єктивних даних, які б підтверджували можливість існування описаного захистом сценарію, матеріали справи не містять.
Апеляційний суд також перевірив показання свідка ОСОБА_3 , на які посилається сторона захисту. Разом із тим зазначені показання не спростовують встановлених у справі обставин.Жоден доказ не має наперед встановленої сили та підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами. Показання ОСОБА_3 у частині обставин керування транспортним засобом не узгоджуються з поясненнями ОСОБА_2 , повідомленням на лінію «102», а також іншими доказами, які містяться у матеріалах справи. При цьому сам факт перебування ОСОБА_3 разом із ОСОБА_1 до події зафіксованої в матеріалах справи не ставиться судом під сумнів, однак повідомлені нею відомості не знаходять свого підтвердження іншими доказами та не створюють обґрунтованих сумнівів щодо правильності встановлених судом обставин.
Апеляційний суд також враховує поведінку самого ОСОБА_1 , зафіксовану на відеозаписах. Як убачається з відеозапису, після прибуття працівників поліції ОСОБА_1 не заперечував факт поїздки автомобілем та повідомляв працівникам поліції, що їхав заправити транспортний засіб. У подальшому його пояснення щодо особи водія неодноразово змінювалися. Так, під час спілкування з працівниками поліції ним висловлювалися одні пояснення щодо обставин події, надалі зазначалося, що автомобілем керувала інша особа, а під час судового розгляду повідомлялася версія про керування автомобілем невідомим військовослужбовцем. Такі взаємовиключні пояснення не можуть бути покладені в основу висновку про недоведеність вини та підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами. При цьому жодних відомостей, які б дозволяли встановити особу водія, на якого посилається ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.
З огляду на викладене сукупність досліджених доказів виключає будь-які розумні сумніви щодо того, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ford Kuga безпосередньо перед прибуттям працівників поліції.
Встановивши факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , апеляційний суд приходить до висновку, що останній був суб`єктом обов`язку, передбаченого пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України.
Матеріалами справи підтверджується наявність у працівників поліції підстав для направлення ОСОБА_1 на огляд на стан сп`яніння та підтверджується його відмова від проходження такого огляду як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я.
Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.
За таких обставин постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду та не містять підстав для її скасування чи зміни.
Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,  

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Лук`янця Д.М. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Городнянського районного суду Чернігівської області від 30 квітня 2026 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя	М. О. Куценко