Справа № 283/2336/25
провадження №2/283/104/2026

Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
18 червня 2026 року Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Ярмоленка В.В., з секретарем судового засідання Селіною А.І., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Корпоративний недержавний пенсійний фонд Національного банку України про визнання права власності в порядку спадкування та зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування на пенсійні кошти, що знаходяться на індивідуальному пенсійному рахунку у Корпоративному недержавному пенсійному фонді Національного банку України та стягнення грошової компенсації вартості транспортного засобу як об`єкту спільної сумісної власності, 
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позицій сторін.
05.09.2025 позивач звернулась до суду з позовною заявою про визнання права власності, в обґрунтування якої зазначила, що проживала разом з ОСОБА_5 з 2008 року як дружина та чоловік, шлюб між нами не був зареєстрований.
Рішенням Малинського районного суду від 12 березня 2024 року було встановлено факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 18.07.2008 року по 29.06.2023 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Під час спільного проживання ОСОБА_5 був відкритий індивідуальних пенсійний рахунок № 34880663-2788301574 в Корпоративному недержавному пенсійному фонді Національного банку України (НКНПФ). Грошові кошти на вказане пенсійне забезпечення ОСОБА_6 вносив із спільного сімейного бюджету та вони є спільним сумісним майном подружжя. В 2023 році ОСОБА_5 був призваний на службу до Збройних сил України. 29.06.2023 року позивачу було повідомлено, що він у селищі міського типу Шкло Яворівського району Львівської області. Вказане письмове сповіщення про його смерть ОСОБА_3 було вручено як дружині ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Після смерті ОСОБА_5 позивач звернулася до приватного нотаріуса Коростенського районного нотаріального округу Гальченко Т.Г. з заявою про прийняття спадщини. У зв`язку з цим була заведена спадкова справа № 70896527. Також з заявою про прийняття спадщини звернувся син спадкодавця ОСОБА_4 , який є відповідачем по справі. Приватним нотаріусом було роз`яснено про необхідність встановити факт спільного проживання з ОСОБА_7 як подружжя. Після встановлення вказаного факту ОСОБА_3 звернулася до Корпоративному недержавному пенсійному фонду Національного банку України про отримання одноразової пенсійної виплати та отримала відмову у зв`язку з ненаданням документу - свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя. Відповідно до повідомлення Національного банку України № 19-0007/72474 від 02 жовтня 2023 року, в Корпоративному недержавному пенсійному фонді Національного банку України на індивідуальному пенсійному рахунку, відкритому на ім`я померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 , станом на 29.09.2023 року обліковується пенсійні кошти у розмірі 371219,83 грн. У зв`язку з цим позивач звернулася вдруге до нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя. На вказане майно також претендує його син ОСОБА_8 , який звернувся також з заявою про прийняття спадщини на вказане майно. Нотаріус видав ОСОБА_3 постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Тому позивач змушена була звернутись до суду з даним позовом, вимогами якого просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину пенсійних коштів, що знаходяться на індивідуальному пенсійному рахунку № НОМЕР_1 у Корпоративному недержавному пенсійному фонді Національного банку України на ім`я ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме 185 609,92 грн. на пенсійному рахунку, як внесок ОСОБА_5 в Корпоративному недержавному пенсійному фонді Національного банку України з усіма належними виплатами на день виплати.

07.11.2025 представник відповідача адвокат Реус Д.С., який діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги серії АМ №1166400 від 05.11.2025, подав до суду відзив на позовну заяву. В якому зазначив, що відповідач не визнає заявлених позовних вимог, вважає їх безпідставними, вказуючи на наступне. Так, із змісту заявлених позовних вимог вбачається, що позивач має намір визнати право власності на 1/2 частину грошових коштів наявних у Корпоративному недержавному пенсійному фонді Національного Банку України на індивідуальному пенсійному рахунку відкритому на ім`я ОСОБА_5 у сумі 185 609,92 грн (371219,83 загальна сума коштів). Такі твердження позивача є необґрунтованими та спростовуються наступним. У відповідності до ч. 1 ст. 66 ЗУ «Про недержавне пенсійне страхування» передбачено, що пенсійні кошти, накопичені за час перебування у шлюбі одним з подружжя у пенсійному фонді чи на пенсійному депозитному рахунку, с спільним майном подружжя, якщо інше не передбачено шлюбним контрактом або законом. У разі розподілу пенсійних коштів у зв`язку з розірванням шлюбу кожна із сторін визначає відповідно пенсійний фонд чи банківську установу, яка має право на відкриття пенсійного депозитного рахунку, для передачі належної їй частини пенсійних коштів та письмово повідомити про це адміністратора та банківську установу, з яких передаються пенсійні кошти.
12.03.2024 Рішенням Малинського районного суду Житомирської області у справі № 283/2703/25 позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 18.07.2008 року по 29.06.2023 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Представник зазначає, що позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою, а тому положення ч. 1 ст. 66 Закону України «Про недержавне пенсійне страхування» не можуть бути застосовані до спірних відносин, так як позивач позбавлена права на подання такого позову з огляду смерті ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_5 про що Малинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану було складено актовий запис про смерть за № 387. Поряд з цим, позивачем було долучено до матеріалів цивільної справи копію рішення, яким було встановлено факт спільного проживання, тобто позивач набула статусу спадкоємця четвертої черги за законом. Позивач як спадкоємець за законом 4 - ої черги в силу ч. 2 ст. 66 Закону України «Про недержане пенсійне страхування» не має права на отримання коштів які перебувають на пенсійному рахунку спадкодавця. Просить суд у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності відмовити за безпідставністю та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в сумі 30 000 грн.
07.11.2025 представник відповідача адвокат Реус Д.С. подав до суду клопотання про відвід судді, мотивуючи тим, що головуюча суддя Саланда Ольга Мирославівна не може проводити подальший розгляд даної справи, адже 12.03.2024 рішенням Малинського районного суду Житомирської області у справі №283/2703/23 позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу задоволено. Відповідно п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України, передбачено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу) якщо: є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
28 листопада 2025 року представник відповідача подав до суду зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування та стягнення грошової компенсації, вимогами якого просив суд: прийняти зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом у цивільній справі № 283/2336/25; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та  ОСОБА_3 транспортний засіб VOLKSWAGEN TRANSPORTER 1985 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , тип т/з фургон малотонажний – В; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 компенсацію за продаж транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSPORTER 1985 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , тип т/з фургон малотонажний - В, в сумі 83085,66 грн; визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на грошові кошти в сумі 371 219,83 грн., що знаходяться на індивідуальному пенсійному рахунку № НОМЕР_1 у Корпоративному недержавному пенсійному фонді Національного Банку України відкритому на ім`я ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір; стягнути з ОСОБА_3 на користь   ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в сумі 40 000 грн; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на залучення експерта в сумі 4440,80 грн.
26.12.2025 представник позивача адвокат Коваль Т.І. подала до суду відзив на позовну заяву про визнання права власності в порядку спадкування та стягнення грошової компенсації. Відповідно якого вважає, позовні вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 не обґрунтованими, незаконними та такими, що не відповідають обставинам справи. Спірний автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 1985 року випуску не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя і не підлягає поділу, оскільки спільно не купувався ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , а ними лише оформлювалася довіреність, яка була видана громадянином ОСОБА_9 на представлення його інтересів в організаціях та підприємствах щодо вищезазначеного транспортного засобу з питань експлуатації та розпорядження (страхування, оренди, міни тощо), який йому належить на праві особистої власності. Оскільки вказаний транспортний засіб потрібен був для сімейного господарства подружжя, на підставі вказаної довіреності ОСОБА_10 користувалися вказаним автомобілем. Останні не купували спірний автомобіль, не оформлювали права власності на вказаний автомобіль в період спільного проживання як подружжя. Вказане підтверджується довіреністю від 23.06.2014 року, що посвідчена приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Очеретяною В.В. Згідно вказаної довіреності власником автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 1985 року випуску, кузов № НОМЕР_2 був гр. ОСОБА_9 , якому належав транспортний засіб на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 . Тобто вказаний автомобіль не був відчужений за договором-купівлі продажу власником ОСОБА_9 , а знаходився тимчасово в користуванні сім`ї ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . Договір купівлі-продажу не укладався. Покупцем спірного транспортного засобу не зазначено померлого ОСОБА_11 та за життя він не набув право особистої чи спільної власності на автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER 1985 року випуску, кузов № НОМЕР_2 . Матеріали зустрічної позовної заяви не містять жодного належного і допустимого доказу, який би підтверджував факт належності права власності ОСОБА_12 на спірний автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER 1985 року випуску, кузов № НОМЕР_2 . Наведені позивачем у позові факти не є переконливими та достатніми для визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя. Позивачем ОСОБА_4 не наведено достатніх аргументів щодо наявності об`єктивних перешкод у подружжя відразу оформити договір купівлі-продажу автомобіля, якщо на це була справжня воля подружжя набути вказаний автомобіль у їх спільну власність. Представник просить суд відмовити позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_4 у задоволенні його позовних вимог повністю.
11.02.2026 від представника Національного банку України до суду надійшло пояснення, зазначивши, що рішення у справі № 283/2336/25 не впливає та не може вплинути на права та обов`язки Національного банку щодо однієї зі сторін спору, Національний банк помилково визначений у цій справі як третя особа, а залучення його до участі у справі не ґрунтується на вимогах законодавства України.
05.03.2026 від представника Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України надійшло пояснення по справі. КНПФ НБУ здійснює діяльність з недержавного пенсійного забезпечення відповідно до Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» (далі - Закон). Відповідно до абзаців п`ятнадцятого та шістнадцятого частини першої статті 1 Закону недержавний пенсійний фонд - юридична особа, створена відповідно до цього Закону, яка має статус неприбуткової організації (непідприємницького товариства), функціонує та провадить діяльність виключно з метою накопичення пенсійних внесків на користь учасників пенсійного фонду з подальшим управлінням пенсійними активами, а також здійснює пенсійні виплати учасникам зазначеного фонду у визначеному законами України порядку. Корпоративний пенсійний фонд - недержавний пенсійний фонд, засновником якого є юридична особа-роботодавець або декілька юридичних осіб-роботодавців та до якого можуть приєднуватися роботодавці-платники. Засновником КНПФ НБУ є Національний банк України. Абзацом другим частиною другою статті 20 Закону встановлено, що юридична особа, яка є засновником або роботодавцем - платником корпоративного пенсійного фонду, зобов`язана сплачувати пенсійні внески на користь усіх своїх працівників, крім тих, які подали письмові заперечення проти цього, працюють сезонно або проходять випробування при прийнятті на роботу. Відповідно до частини третьої статті 2 Закону недержавне пенсійне забезпечення пенсійним фондом  здійснюється шляхом укладання пенсійних контрактів з вкладником. Позивач ОСОБА_3 в своїй позовній заяві зазначає, що грошові кошти на вказане пенсійне забезпечення вносив із спільного сімейного бюджету ОСОБА_5 та вони є спільним сумісним майном подружжя. Слід зауважити, що ОСОБА_5 є учасником КНПФ НБУ з 03.01.2008. Він особисто не укладав пенсійний контракт з КНПФ НБУ та не перераховував до КНПФ НБУ пенсійних внесків на свою користь за власний рахунок. Пенсійні внески перераховувалися на індивідуальний пенсійний рахунок учасника КНПФ НБУ ОСОБА_4 Національним банком України відповідно до Пенсійного контракту. 
Частиною першої статті 66 встановлено, що пенсійні кошти, накопичені за час перебування у шлюбі одним з подружжя у пенсійному фонді чи на пенсійному депозитному рахунку, є спільним майном подружжя, якщо інше не передбачено шлюбним контрактом або законом. У разі розподілу пенсійних коштів у зв`язку з розірванням шлюбу кожна із сторін визначає відповідно пенсійний фонд чи банківську установу, яка має право на відкриття пенсійного депозитного рахунку, для передачі належної їй частини пенсійних коштів та письмово повідомити про це адміністратора та банківську установу, з яких передаються пенсійні кошти. Статтею 65 Закону встановлено, що пенсійна виплата може здійснюватися одноразово учаснику пенсійного фонду або спадкоємцю, у випадках, передбачених цим Законом. Для отримання пенсійної виплати, що здійснюється одноразово, учасники фонду, а у разі смерті учасника - його спадкоємці, подають адміністратору заяву та документи, які підтверджують їхнє право на отримання цієї виплати. Пенсійна виплата, що здійснюється одноразово, визначається виходячи із суми пенсійних кощтів, які обліковуються на індивідуальному пенсійному рахунку учасника фонду на день подання заяви на отримання такої виплати. Враховуючи вищезазначене, у разі надходження від спадкоємця учасника КНПФ НБУ заяви на отримання одноразової пенсійної виплати та документів, що підтверджують їхнє право на отримання такої виплати, такому спадкоємцю виплата з КНПФ НБУ буде здійснена.
05.03.2026 ухвалою суду витребувано у Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України: довідку про розмір вкладу індивідуального пенсійного рахунку № НОМЕР_1 відкритого на ім`я ОСОБА_5 станом на 29 червня 2023 року.
24.08.2026 на виконання вимог ухвали суду від Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку надійшов лист, в якому повідомляють суд, що на індивідуальному пенсійному рахунку учасника КНПФ НБУ ОСОБА_5 , обліковується сума пенсійних коштів у розмірі 353942,45 грн (триста п`ятдесят три тисячі дев`ятсот сорок дві гривні 45 копійок).
30.04.2026 представник ОСОБА_4 подав до суду заяву про зменшення позовних вимог. Відповідно якої просить суд: визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_3 транспортний засіб VOLKSWAGEN TRANSPORTER 1985 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , тип т/з фургон малотонажний – В; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 компенсацію за продаж транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSPORTER 1985 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , тип т/з фургон малотонажний - В, в сумі 83085,66 грн; визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на грошові кошти в сумі 353 942,45 грн., що знаходяться на індивідуальному пенсійному рахунку № НОМЕР_1 у Корпоративному недержавному пенсійному фонді Національного Банку України відкритому на ім`я ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в сумі 40 000 грн; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на залучення експерта в сумі 4440,80 грн.
Представник позивача Коваль Т.І., яка діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги серії АМ №1173680 від 10.12.2025, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити повністю.
Представника відповідача Реус Д.С. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та задовольнити позовні вимоги зустрічного позову ОСОБА_4 .
Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та вважає первісну та зустрічну позовні заяви такими, що підлягають частковому задоволенню.

Процесуальні дії у справі
10.11.2025 ухвалою Малинського районного суду у справі №283/2336/25 задоволено заяву представника відповідача адвоката Реуса Д.С. про відвід судді Саланди О.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності. Цивільну справу передано до відділу діловодства та документального забезпечення Малинського районного суду Житомирської області, для визначення головуючого судді у порядку, встановленому статтею 33 ЦПК України. Відповідно протоколу повторного автоматизованого розподілу між суддями, визначено головуючого суддю Ярмоленка В.В.
18.11.2025 ухвалою Малинського районного суду у справі №283/2336/25 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в загальному позовному провадженні.
10.12.2025 ухвалою суду справа №283/2336/25 (провадження 2/283/1628/2025) прийнято зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування на пенсійні кошти, що знаходяться на індивідуальному пенсійному рахунку у Корпоративному недержавному пенсійному фонді Національного банку України та стягнення грошової компенсації вартості транспортного засобу як об`єкту спільної сумісної власності прийняти до спільного розгляду із первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Національний Банк України про визнання права власності в порядку спадкування, вимоги за зустрічним позовом об`єднати в одне провадження з первісним позовом.
10.12.2025 ухвалою суду прийнято справа 283/2336/25 (провадження 2/283/1265/2025) прийнято зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування на пенсійні кошти, що знаходяться на індивідуальному пенсійному рахунку у Корпоративному недержавному пенсійному фонді Національного банку України та стягнення грошової компенсації вартості транспортного засобу як об`єкту спільної сумісної власності прийняти до спільного розгляду із первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Національний Банк України про визнання права власності в порядку спадкування, вимоги за зустрічним позовом об`єднати в одне провадження з первісним позовом.
10.12.2025 ухвалою суду залучено до участі у справі за позовною заявою  ОСОБА_3 до ОСОБА_4  про визнання права власності в порядку спадкування, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Національний банк України.
10.12.2025 ухвалою суду витребувано від приватного нотаріуса Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Гальченко Тетяни Георгіївни (м. Малин Житомирська область вул. Гагаріна, 27) належним чином завірену копію: спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 .
20.01.2026 на виконання вимог ухвали суду, надійшла копія спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 . В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_3 від 21.09.2023, відповідно якої приймає спадщину після смерті ОСОБА_5 . Також міститься заява ОСОБА_4 від 17.10.2023, відповідно якої приймає спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5 .
В матеріалах справи міститься претензія кредитора АТ КБ «ПриватБанк» від 04.12.2023, відповідно якої між ОСОБА_5 та банком був укладений кредитний договір № б/н від 07.03.2023, відповідно наявна заборгованість перед банком у розмірі 44350 грн. Також міститься претензія кредитора від 18.01.2024, відповідно якої на теперішній час перед банком рахується заборгованість у розмірі 45710 грн. Відповідні листи про надходження претензій кредитора були надіслані нотаріусом Стратієнко Т.М. та ОСОБА_4 .
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 09.11.2024 № 5238/02-31 приватним нотаріусом Гальченко Т.Г. розглянувши заяву ОСОБА_3 , вказано, що ОСОБА_3 не являється подружжям (колишнім подружжям), документів, які б підтверджували факт перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 не надано, відповідно відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя на вищевказане майно.
Відповідно до повідомлення Національного банку України №19-0007/72474 від 02 жовтня 2023 року, в Корпоративному недержавному пенсійному фонді Національного банку Українри на індивідуальному пенсійному рахунку, відкритому на ім`я померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 , станом на 29.09.2023 обліковуються пенсійні кошти у розмірі 371219,83 грн (триста сімдесят одна тисяча двісті дев`ятнадцять гривень 83 копійки).
28.01.2026 ухвалою Малинського районного суду залучено до участі у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Національний Банк України про визнання права власності в порядку спадкування та зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування на пенсійні кошти, що знаходяться на індивідуальному пенсійному рахунку у Корпоративному недержавному пенсійному фонді Національного банку України та стягнення грошової компенсації вартості транспортного засобу як об`єкту спільної сумісної власності, в якості третьої особи Корпоративний недержавний пенсійний фонд Національного банку України.

Мотиви та застосовані норми права.
Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду вважає, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна".
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52).За обставин цієї справи: належним способом захисту порушеного права позивача є позов про визнання права власності (права на частку у праві спільної власності на спірне майно); вимоги про встановлення юридичних фактів, зокрема, щодо спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про визнання права власності, а лише підставою для її вирішення; при розгляді справ про визнання права власності на майно, яке набуто під час проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення.
Щодо заявлених позовних вимог позивача в частині визнання майна, що набуте під час спільного проживання спільною сумісною власністю, то суд виходить з наступного.
Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.
Відповідно до роз`яснень, даних у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Отже, аналізуючи наведені вище норми суд прийшов до переконання про те, що діє презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку.
Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя ( спадкоємця), який її спростовує.
Зазначений правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду25.02.2021 у справі № 335/10739/17, від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна, набутого у власність у цей період, на праві спільної сумісної власності
(Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 201/6472/20).
Згідно ч.1 ст. 66 Закону України "Про недержавне пенсійне забезпечення” пенсійні кошти, накопичені за час перебування у шлюбі одним з подружжя у пенсійному фонді чи на пенсійному депозитному рахунку, є спільним майном подружжя, якщо інше не передбачено шлюбним контрактом або законом. 
У постанові Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 204/6931/20 викладена така правова позиція «що хоча проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу не породжує виникнення в них прав та обов`язків подружжя, однак якщо такі жінка та чоловік не перебувають в будь-якому іншому шлюбі в період такого спільного проживання, то на майно, набуте ними за час спільного проживання однією сім`єю, поширюється режим спільної сумісної власності, який регулюється тими же нормами, що і режим спільної сумісною власності майна подружжя. Відтак, майно, набуте жінкою та чоловіком під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, може бути визначено та поділено між ними за тими ж правилами та на тих же підставах, що й спільне сумісне майно подружжя, зокрема із застосуванням презумпції спільності майна подружжя. Однак, для можливості такого поділу попередньо підлягає встановленню судом внаслідок доведення належним чином позивачем саме факт проживання чоловіка та жінки (сторін по справі) однією сім`єю без реєстрації шлюбу між собою в певний період часу, протягом якого і було придбане спірне майно, поділ якого просить здійснити в судовому порядку позивач.
Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 12.03.2024, яке набрало законної сили встановлено факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу в період з 18.07.2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 з ОСОБА_5 .
Таким чином, сума пенсійних виплат у розмірі 353 942,45 грн. була спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , остання має право на її 1/2 частину, а тому вимога Стратієнко про визнання права власності на 1/2 частину пенсійних коштів підлягає задоволенню.

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання спільною сумісною власністю транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSPORTER 1985 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , тип т/з фургон малотонажний – В та стягнення з ОСОБА_3 на свою користь компенсацію за продаж транспортного засобу в сумі 83085,66 грн.
Відповідно до частини 3 статті 244 Цивільного Кодексу України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.
Статтею 237 Кодексу встановлено, що представництво – це правовідношення, в яких одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.
Тобто, нормативне визначення цивільно-правового інституту представництва (в тому числі довіреності) не передбачає перехід права власності на об`єкт, що відчужується.
Оформлюючи генеральну довіреність на автомобіль, особа набуває тільки право користування та розпорядження автомобілем, але ніяк не право власності. 
Згідно статті 655 Кодексу, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Тільки за таким правочином відбувається перехід права власності на майно.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таке ж положення містить і ч. 3 статті 368 ЦК України.
За приписами статтей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Позов про визнання спільної сумісної власності у даній справі пред`явлений сином померлого ОСОБА_5 , саме в порядку поділу спільного майна подружжя.
Отже, розділ майна стосується виключно живих чоловіка та дружини. Якщо один із подружжя помер, шлюб припиняється, тому ділити майно за правилами Сімейного кодексу неможливо.
Вирішення питання визнання права власності на частку померлого у спільному майні за спадкоємцем у межах позову про поділ майна подружжя не допускається. Після смерті одного з подружжя шлюб припиняється, а поділ спільного майна можливий лише через відкриття спадщини. Якщо померлий не виділив свою частку за життя, спадкоємцю слід звертатися з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку, передбаченому Цивільним кодексом. Після відкриття спадщини виникають спадкові, а не сімейні правовідносини. Спадкоємець не може набути статусу сторони (позивача/відповідача) у спорі про поділ майна подружжя, оскільки вимоги про поділ спільного майна подружжя та вимоги про визнання права власності в порядку спадкування мають різну правову природу, різні підстави та різних суб`єктів.
Таким чином слід розмежовувати правила сімейного та спадкового права, а позов про поділ майна подружжя не можна використовувати для оформлення спадку.
Також враховується, що за життя ОСОБА_5 він не був титульним власником автомобіля, а користувався ним, як і ОСОБА_3 згідно довіреності від 23.06.2014 року. 
Саме тому в задоволенні цих вимог слід відмовити.

Згідно зі ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 259, 264,265, 273 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
Первісну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності задовольнити.
Визнати за  ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину пенсійних коштів, що знаходяться на індивідуальному пенсійному рахунку № НОМЕР_1 у Корпоративному недержавному пенсійному фонді Національного банку України на ім`я ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме 176 971,22 грн на пенсійному рахунку, як внесок ОСОБА_5 в Корпоративному недержавному пенсійному фонді Національного банку України з усіма належними виплатами на день виплати.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 задовольнити частково.
Визнати в порядку спадкування за  ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину пенсійних коштів, що знаходяться на індивідуальному пенсійному рахунку № НОМЕР_1 у Корпоративному недержавному пенсійному фонді Національного банку України на ім`я ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме 176 971,22 грн на пенсійному рахунку, як внесок ОСОБА_5 в Корпоративному недержавному пенсійному фонді Національного банку України з усіма належними виплатами на день виплати.
В іншій частині вимог зустрічного позову ОСОБА_4 - відмовити за безпідставністю.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір у розмірі 1769,67 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , мешканка АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , мешканець АДРЕСА_2 .
Третя особа, яка не заявляє самостійнихз вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Корпоративний недержавний пенсійний фонд Національного банку України, код 34880663, м. Київ вул. Інститутська, 9.

Суддя