Справа №577/6391/25 	
Номер провадження 22-ц/816/1881/26 	
Категорія - 39 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Петен Я.Л. (суддя-доповідач), суддів: Криворотенка В.І., Черних О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Сікорською Іриною Станіславівною,
на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 23 лютого 2026 року у складі судді Токарєва С.М. ухваленого в м. Путивлі Сумської області,
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Нова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Нова» (далі - ТОВ «Іннова Нова») звернулося до суду з позовом.
Свої вимоги мотивувало тим, що 22 травня 2025 року між ТОВ «Іннова Нова» та ОСОБА_1 укладено договір надання грошових коштів у позику № 8273390525, відповідно до умов якого товариство зобов`язалося надати відповідачу кредит у розмірі 6000 грн, шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути позику у погоджений умовами договору строк та сплатити проценти за користування позикою.
ТОВ «Іннова Нова» взяті на себе зобов`язання виконало, перерахувавши відповідачу кредитні кошти в сумі 6000 грн.
Відповідач умов договору не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість перед позивачем, яка на дату підготовки позовної заяви (включно), складає 27720 грн 00 коп., з яких: 6000 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредитом; 8820 грн 00 коп. - заборгованість за процентами, 12000 грн 00 коп. - сукупна сума пені, нарахована за порушення зобов`язань позичальником договору, 900 грн 00 коп. - комісія за надання кредиту.
Посилаючись на вказані обставити, просить судстягнути на його користь з відповідача загальну суму заборгованості за договором позики у розмірі 27720 грн 00 коп. та судові витрати.
Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 23 лютого 2026 року позов ТОВ «Іннова Нова» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Іннова Нова» 15720 грн. заборгованості по кредитному договору № 8273390525 від 22 травня 2025 року та 1373 грн. 74 коп. судового збору. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту, відсотками та комісією на загальну суму 15720 грн 00 коп. В частині пені, відповідно до вимог п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відмовив. 
Ухвалою Путивльського районного суду Сумської області від 10 березня 2026 року залишено без розгляду заяву ТОВ «Іннова Нова» про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу.
Ухвала мотивована тим, що заява подана з пропуском п`ятиденного строку , а тому суд вважав за необхідне залишити заяву про розподіл процесуальних витрат на правничу допомогу без розгляду.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись з оскаржуваним судовим рішенням, ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвокатам Сікорську І.С. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що у матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів за договором № 8273390525 від 22 травня 2025 року. При цьому, суд першої інстанції не надав оцінки тому факту що договір про надання фінансового кредиту у тому числі інформація щодо умов кредитування, паспорт споживчого кредиту не містить реквізитів платіжної банківської картки відповідача, на яку, у відповідності до умов кредитного договору мали бути перераховані кредитні кошти.
Вказує, що на підтвердження наявності у відповідача заборгованості до позовної заяви було надано розрахунок заборгованості, який містить лише загальну вартість несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми щомісячного платежу, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків. Зазначені суми заборгованості за кредитом, які встановлені позивачем, є відображенням виключно односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум, внаслідок чого не можуть слугувати доказами безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача з огляду на їх неналежність та не допустимість.
На думку скаржника, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту видачі кредитних коштів та наявності заборгованості у заявленому розмірі, а судом винесено рішення та стягнуто з відповідача заборгованість за відсутності належних та допустимих доказів.
Зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, в яких було б зафіксовано чітку послідовність (хронологію) всіх дій фінансової установи та споживача щодо укладання електронного договору в інформаційно телекомунікаційній системі, яку фінансова установа використовує для укладення електронних договорів. Вважає, що судом першої інстанції зроблено неправильний висновок про укладення договору.
Зауважує, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами не є співрозмірною сумі кредиту, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, тому розмір процентів підлягає зменшенню.
Позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, тому положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) та комісії за надання кредиту на умовах програм з розстрочки є нікчемними.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК Українине перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

22 травня 2025 року між ТОВ «Іннова Фінанс» (яке в подальшому змінило назву на ТОВ «Іннова Нова») та ОСОБА_1 укладений договір надання грошових коштів у кредит № 8273390525 у вигляді електронного документа, підписаного електронним підписом з одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до п.п.2.2, 2.3, 2.5 розділу 2 договору товариство надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту 6000 грн. Строк кредиту 360 днів.
Тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1% в день, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення договору. Знижена процентна ставка 0,87% в день, застосовується у період починаючи з 181 календарного дня з дати укладення договору і до закінчення строку дії договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (до тієї із дат, яка настане раніше). Комісія за надання кредиту становить 15% від суми наданого кредиту та нараховується на суму виданого за цим договором кредиту у день надання кредиту. Якщо в цьому пункті договору значення розміру комісії за видачу кредиту становить 0%, це означає, що комісія за видачу кредиту відсутня. Мета отримання кредиту - споживчі (особисті) потреби. (пп.2.6-2.8 договору).
Відповідно до пп. 2.14-2.15. договору, укладення цього договору не потребує укладання договорів щодо додаткових та/або супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. Цей тариф залишається незмінним протягом строку договору. За цим договором не передбачено надання товариством позичальнику додаткових та/або супутніх послуг. Цей тариф залишається незмінним протягом строку договору. 
Пунктом 3.1. розділу 3 договору передбачено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі, шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів платіжної картки: НОМЕР_1 .
Пунктом 5.1.11. договору визначено, що товариство має право вимагати дострокового повернення кредиту, строк сплати якого ще не настав в повному обсязі у порядку та випадках, передбачених в п. 6.4. договору. 
Згідно з п. 6.1 договору, сторони домовились щодо повернення кредиту, сплата комісії за надання кредиту (якщо умовами договору передбачено сплату комісії за надання кредиту) та сплата процентів за користування кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно графіка платежів 
Пунктом 6.4. передбачено, що у разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або комісії за надання кредиту (якщо умовами договору передбачено сплату комісії за надання кредиту) та/або процентів за користування кредитом, щонайменше на один календарний місяць, товариство має право вимагати повернення кредиту (в тому числі і всіх платежів передбачених даним договором), строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Вимога надсилається в особистий кабінет позичальника та/або у вигляді електронного листа на електронну адресу позичальника, зазначену в договорі (або окремо надану позичальником товариству) та/або шляхом смс-повідомлення на номер телефону позичальника зазначений в договорі або в його особистому кабінеті та/або відправки повідомлення в месенджер та/або шляхом направлення повідомлення в спосіб передбачений цим пунктом договору на додаткові контактні дані позичальника, вказані в цьому договорі (або окремо повідомлені позичальником або зазначені ним в особистому кабінеті). Моментом отримання позичальником повідомлення є момент отримання товариством електронного підтвердження про таке направлення.
Договір та додаток №1 до нього, яким є графік платежів, підписано позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 1477 (а.с. 18-30).
В анкеті клієнта вказано особисті дані ОСОБА_1 , у тому числі, паспортні дані, РНОКПП, номер телефону НОМЕР_2 , адреса електронної пошти та номер електронного платіжного засобу НОМЕР_1 (а.с. 12).
22 травня 2025 року ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 34-36).
Позивачем надано суду Правила надання коштів та банківських металів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс», які підпису відповідача не містять (а.с. 38-44).
Згідно з інформацією ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 17 жовтня 2025 року № 7/16719 22 травня 2025 року о 19:14 ТОВ «Іннова Фінанс» перерахувало ОСОБА_1 кошти в сумі 6000,00 грн, картка НОМЕР_3 ,номер транзакції 1611217954 (а.с. 33).
Відповідно до інформації АТ «Райффайзен Банк» від 16 січня 2026 року на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку НОМЕР_1  (а.с. 74).
З виписки по рахунку ОСОБА_1 слідує, що 22 травня 2025 року о 19:14 йому зараховано переказ в сумі 6000 грн (а.с. 75).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача за кредитним договором № 8273390525 станом на 16 жовтня 2025 року становить 27720 грн 00 коп., з яких: 6000 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредитом; 8820 грн 00 коп. - заборгованість за процентами, 12000 грн 00 коп. - сукупна сума пені, нарахована за порушення зобов`язань позичальником, 900 грн 00 коп. - комісія за надання кредиту (а.с. 48-49).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

Згідно із частиною 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Особливості укладення кредитного договору в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частини 6 статті 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статті 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами частини 8 статті 11 Закону ,у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо у зобов`язанні установлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Матеріалами справи підтверджується, що договір надання грошових коштів у кредит № 8273390525, між ТОВ «Іннова Фінанс» (змінило назву на ТОВ «Іннова Нова») та ОСОБА_1 укладений 22 травня 2025 року в електронній формі та підписаний останнім за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором у розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію». Сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, у тому числі щодо строку кредитування та відсотків за користування кредитом, розмір та порядок нарахування яких визначено в договорі. 
Указаний договір відповідно до вимог статті 628 ЦК України є обов`язковим до виконання кредитором та позичальником.
Зі змісту договору слідує, що при його укладенні, ОСОБА_1 були надані персональні дані, достатні для його ідентифікації, такі як реєстраційний номер облікової картки платника податку, серія та номер паспорту, адреса реєстрації місця проживання та контактна інформація.
Відповідачем не надано суду доказів того, що його персональні дані (паспортні дані, РНОКПП тощо) були використані кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від його імені. Також до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій позичальник не звертався.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги проте, що у матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів за договором № 8273390525 від 22 травня 2025 року, огляду на таке. 
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
З урахуванням вимог п.п. 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (зі змінами), надана АТ «Райффайзен Банк» виписка з особового рахунку відповідача є належними та допустимими доказами у справі, оскільки виписка містить інформацію про зарахування 22 травня 2025 року переказу на картку ОСОБА_1 у сумі 6000 грн.
Згідно з інформації ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 17 жовтня 2025 року № 7/16719, 22 травня 2025 року о 19:14 ТОВ «Іннова Фінанс» перераховано ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 6000,00 грн на картку НОМЕР_1 , номер якої надано позичальником та вказано у кредитному договорі. 
Відповідно до інформації АТ «Райффайзен Банк» від 16 січня 2026 року на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту НОМЕР_1 . Доказів того, що банківська картка з відповідним номером ОСОБА_1 не належить, матеріали справи не містять.
Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів укладення кредитного договору, оскільки для підтвердження укладення такого договору достатньо доказів проходження позичальником процедури ідентифікації (надання паспортних даних, ІПН, телефону, email) та підписання договору шляхом введення одноразового ідентифікатора. Без входу ОСОБА_1 на вебсайт товариства та здійснення ним всього алгоритму дій, необхідних для отримання кредиту, кредитний договір між ним та товариством не був би укладений.
Відповідачем не доведено, що він не використовував одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми кредитного договору, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України, є процесуальним обов`язком. 
Доводи апеляційної скарги про те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами не є співрозмірною сумі кредиту та суперечить принципам розумності та добросовісності, з посиланням на ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», колегія суддів відхиляє, оскільки, як слідує з умов кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховано відповідно до ст.1048, 1056-1 ЦК України, а відтак такі не є компенсацією за невиконання зобов`язань за договором в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». Окрім того, сторонами договору погоджено розмір відсотків, який не перевищує денної процентної ставки 1%, як це визначено нормами ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування».

Щодо сплати відповідачем комісії за надання кредиту, колегія суддів вважає за необхідне зазначити 

Так, відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
У справі, яка переглядається умовами пункту 2.7 договору надання грошових коштів у кредит № 8273390525 від 22 травня 2025 року передбачена комісія за надання кредиту, яка становить 15% від суми наданого кредиту та нараховується на суму виданого за цим договором кредиту у день надання кредиту, що складає 900 грн 00 коп. (6000 грн х 15%).
Аналіз змісту договору свідчить, що в ньому не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредитів, що надаються позичальнику та за які встановлена комісія у визначеному у цьому пункті розмірі. Позивачем не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд вважає, що положення договору надання грошових коштів у кредит № 8273390525 від 22 травня 2025 року щодо сплати позичальником комісії за видачу кредиту є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Також апеляційний суд зауважує, що положення договору про надання, управління та обслуговування споживчого кредиту, які передбачають здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемними. Надання кредиту є по суті основним обов`язком кредитодавця за умовами укладеного із споживачем договором, а не послугою, виконання якого не може здійснюватися за окрему плату.
Крім того пп. 2.14, 2.15. договору передбачено, що укладення цього договору не потребує укладання договорів щодо додаткових та/або супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. Цей тариф залишається незмінним протягом строку договору. За цим договором не передбачено надання товариством позичальнику додаткових та/або супутніх послуг. Цей тариф залишається незмінним протягом строку договору. 
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.
Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Оскільки пункт 2.7 договору надання грошових коштів у кредит № 8273390525 від 22 травня 2025 року, яким встановлені умови про сплату позичальником комісії за надання кредиту, є нікчемним, апеляційний суд, на підставі частини п`ятої статті 216 ЦК України, вважає за потрібне застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину.
Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача комісії у сумі 900 грн.
Таким чином, загальний розмір заборгованості за кредитним договором слід також зменшити на указану суму коштів. 
Відтак, загальний розмір заборгованості відповідача за договором надання грошових коштів у кредит №8273390525 від 22 травня 2025 року становить 14820 грн 00 коп., з яких: 6000 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 8820 грн 00 коп. заборгованість за процентами.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 1 та 4 частини першої статті 376 ЦПК України).
Згідно вимог ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами апеляційного перегляду рішення свідчать про те, що апеляційна скарга є частково обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення підлягає зміні на підставі пунктів 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України щодо стягуваної суми заборгованості та розміру судових витрат.

Висновки суду щодо судових витрат

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 та 2 статті 141 ЦПК України).
Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнутої з відповідача суми заборгованості, необхідно змінити рішення в частині розподілу судових витрат. Пропорційно до задоволеної частини позовних вимог необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 1295 грн 01 коп. (2422,40x53,46%) судового збору.
За подання апеляційної скарги відповідач сплатив 3633 грн 60 коп. судового збору, тому, оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, з позивача на користь відповідача необхідно стягнути вказану суму судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог апеляційної скарги в розмірі 207 грн 84 коп.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Керуючись ст. 259, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Сікорською Іриною Станіславівною, задовольнити частково.
Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 23 лютого 2026 року в частині суми заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню та в частині судових витрат змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Нова» заборгованість за договором надання грошових коштів у кредит № 8273390525 від 22 травня 2025 року у розмірі 14820 гривень 00 копійок та судові витрати у розмірі 1295 гривень 01 копійка.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Нова» на користь  ОСОБА_1  судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 207 гривень 84 копійки.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий -  	Я.Л. Петен	

Судді: В.І. Криворотенко 

О.М. Черних