Справа № 404/11503/25 
Номер провадження 1-кп/404/387/25 

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року Фортечний районний суд м.Кропивницького у складі:
головуючого судді     ОСОБА_1 ,
при секретарі     ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 12025120000000567 про обвинувачення 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Лозуватка Криворізького району, Дніпропетровської області, громадянина України, українця, з повною середньою освітою, працюючого водієм автотранспортних засобів ТОВ "Логістик-ФУД", перебуваючого в цивільному шлюбі, маючого на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також дружину, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
за участю учасників судового провадження: 
прокурора      ОСОБА_4 ,
представника потерпілих     ОСОБА_5 ,
потерпілої      ОСОБА_6 ,
захисника      ОСОБА_7 ,
обвинуваченого     ОСОБА_3 
ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_3 працюючи водієм автотранспортних засобів в ТОВ «Логістик-ФУД» в світлу пору доби 14.09.2025, керував вантажним автомобілем «Mercedes-Benz 2545», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 27.06.2020 належить юридичній особі ТОВ "ЛОГІСТИК-ФУД" та здійснював розвезення товарів по супермаркетам ТОВ "АТБ-Маркет" розташованих в місті Кропивницький. 
З метою здійснення розвантаження товару до супермаркету ТОВ "АТБ-Маркет" розташованого за адресою місто Кропивницький, вулиця Вокзальна, 74 ОСОБА_3 здійснив зупинку вантажного автомобіля «Mercedes-Benz 2545», реєстраційний номер НОМЕР_1 на паркувальному майданчику вказаного торгівельного закладу. 
В подальшому 14.09.2025 о 09 годині 46 хвилин 05 секунд (згідно наявного відеозапису ДТП долученого до матеріалів кримінального провадження як речовий доказ) після відновлення руху на вантажному автомобілі «Mercedes-Benz 2545», реєстраційний номер НОМЕР_1 допустив порушення п.п. 1.5, 2.3 "б" і "д" Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР України) (п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 Для забезпечення безпеки руху водій повинен: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»), маючи можливість з робочого місця водія в салоні транспортного засобу, завчасно виявити на вказаному паркувальному майданчику пішохода, який проходив перед передньою частиною транспортного засобу, не слідкував за дорожньою обстановкою, перед початком руху вперед в порушення вимог п. 10.1 ПДР (п. 10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху), не впевнився, що вказаний маневр буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не впевнився у відсутності пішоходів та був неуважний перед початком свого руху у результаті чого допустив наїзд передньою частиною вказаного вище транспортного засобу на пішохода – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з подальшим переїздом її лівої верхньої кінцівки переднім правим колесом.
В результаті наїзду вантажного автомобіля «Mercedes-Benz 2545», реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_6 , остання згідно висновку судово-медичної експертизи № 756 від 24.10.2025 року отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми: тяжкої травми лівої верхньої кінцівки, розчавлення м`яких тканин лівої верхньої кінцівки, відкритого багатоуламкового перелому виростків лівої плечової кістки та ліктьового паростку ліворуч зі зміщенням (операція 14.09.2025 – ампутація лівої верхньої кінцівки на рівні верхньої третини лівого плеча), закритого перелому правої променевої кістки в типовому місці без зміщення, рани тильної поверхні правої кисті, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійного садна скроневої ділянки, скальпованої рани правої вушної раковини, які в своїй сукупності мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, які викликали розлад здоров`я, пов`язаний зі стійкою втратою загальної працездатності не менш ніж на 1/3 (не менш ніж 33%) (ампутація верхньої кінцівки на рівні верхньої третини плеча дорівнює стійкій втраті працездатності на 75 %), згідно п.2.1.6 "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6).
Вказаними діями ОСОБА_3 порушив правила безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та показав, що 14.09.2025 року керував вантажним автомобілем «Mercedes-Benz 2545», реєстраційний номер НОМЕР_1 порушив Правила дорожнього руху, внаслідок чого пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження. Він повністю підтверджує обставини вчинення злочину, вказані у висунутому йому обвинуваченні, погоджується із кваліфікацією його дій, отриманими потерпілою тілесними ушкодженнями, розкаюється у вчиненому. 
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та вироку суду, та приймаючи до уваги, що інші учасники, також не оспорюють фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч.3 ст.349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорються.
Таким чином, проводячи судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідного до вимог ст.337 КПК України, обвинувачення, висунуте ОСОБА_3 відповідно до обвинувального акта, визнається судом доведеним, воно ніким не оспорюється, а тому суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження. 
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд відповідно до ст.ст.50, 65 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є неумисним закінченим тяжким злочином, особу винного, яка характеризується позитивно, осудний, одружений, має на утриманні дитину, на обліках в закладах з надання психіатричної або наркологічної допомоги не перебуває, раніше не судимий.
До визначених ч.1 ст.66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд відносить щире каяття, повне визнання провини.
Визначених ч.1 ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Крім того, при призначенні покарання суд враховую практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд). Так, у справі «Ізмайлов проти Росії» Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий, надмірний тягар для особи» (п.38 рішення від 16.10.2008).
Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.
Із врахуванням всіх обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, який вчинив закінчений тяжкий злочин з необережності, повністю визнав вину у вчиненому правопорушенні, на обліках в лікарнях не перебуває, раніше не судимий, суд вважає за можливе попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_3 у разі призначення йому за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Однак, оскільки обвинувачений повністю визнав вину та розкаявся у вчиненому, враховуючи думку потерпілої не позбавляти волі обвинуваченого, щоб він мав можливість відшкодувати завдані їй збитки, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 і попередження нових кримінальних правопорушень без відбування покарання і вважає за можливе, застосувавши ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України. Підстави до застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання не встановлені.
Суд вважає, що вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, оскільки ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що також підтверджується його поведінкою після вчинення злочину та критичним ставленням до вчиненого, усвідомлення своєї провини і засудженням своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання. Таку міру покарання суд вважає необхідною не тільки для покарання ОСОБА_3 за вчинене кримінальне правопорушення, а й для його виправлення.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової чи моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або до юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду.
Відповідно до п. п. 3, 4, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. зі змінами, судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні в Україні, у тому числі ч.2 ст. 1166 ЦК України, згідно з якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпцію моральної шкоди. Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди (узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.02.2021 у справі № 761/24143/19).
Судом встановлено, що у межах даного кримінального провадження потерпілою ОСОБА_6 пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_3 та ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
З досліджених судом доказів встановлено, що потерпілій заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили незворотні наслідки для здоров`я, зокрема ампутацію верхньої кінцівки та необхідність тривалого лікування. 
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно зі ст. 1195 ЦК України шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується у повному обсязі.
Судом встановлено, що потерпілою понесено витрати на лікування на загальну суму 12 196,80 грн., які підтверджені належними письмовими доказами та перебувають у причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.
Відповідно до ст. 23 та ст. 1167 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню особою, яка її завдала.
Суд враховує характер та тяжкість тілесних ушкоджень, незворотність наслідків травми, тривалість лікування, похилий вік потерпілої, істотні зміни у звичному способі життя та приходить до висновку про необхідність визначення розміру моральної шкоди у сумі 400 000 (чотириста тисяч) гривень.
Таким чином, цивільний позов підлягає частковому задоволенню.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Процесуальні витрати на залучення експертів відповідно до ст.124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави, а долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, 
УХВАЛИВ :
ОСОБА_3  визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.
Згідно зі ст.76 КК України протягом іспитового строку покласти на ОСОБА_3 обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 400 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_3 – відмовити.
Стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_6 12 196, 80 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Речові докази: диски – зберігати в матеріалах кримінального провадження; вантажний автомобіль «Mercedes-Benz 2545», реєстраційний номер НОМЕР_1 – залишити ТОВ «Логістик груп»
Стягнути з  ОСОБА_3  на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експертів для проведення експертиз у розмірі 5 735 грн. 38 коп.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м.Кропивницького від 03.10.2025 року на вантажний автомобіль «Mercedes-Benz 2545», реєстраційний номер НОМЕР_1 – скасувати.
Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду згідно зі ст.ст. 395, 396 КПК України, з особливостями визначеними ч.2 ст.394 КПК України може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду через Фортечний районний суд м.Кропивницького протягом 30 діб з моменту його проголошення.
Згідно зі ст.376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Фортечному районному суді м.Кропивницького копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Суддя            ОСОБА_1