БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
01.07.2026
Справа № 521/16988/25
Провадження № 2/497/489/26
Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2026 року            м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі: 
головуючого – судді Кодінцевої С.В.,
за участю секретаря судового засідання – Мунтянової В.Р.,
позивача ОСОБА_1 та представника позивача – ОСОБА_2 (ВКЗ);
відповідача - ОСОБА_3 ,
представника відповідача – ОСОБА_4 (ВКЗ);
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини,-

ВСТАНОВИВ:

13.11.2025 за підсудністю з Хаджибейського районного суду міста Одеса надійшла справа за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виключення відомостей з актового запису про народження дитини.
Позивач через свого представника звернувся до суду з вищезазначеним позовом через систему "Електронний суд" та просить суд постановити рішення, яким: 
- виключити відомості про батьківство з актового запису № 2088 від 31.10 2024 року, який складено відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про народження ОСОБА_5 .
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 04 червня 2024 року він, ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 , який 01 травня 2025 року заочним рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси (справа №521/1525/25) - розірвано. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_3 народила доньку – ОСОБА_5 , та 31.10.2024 року зареєструвала її народження у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) актовий запис №2088. 
Батьком народженої дитини згідно з ч.1 ст.126 Сімейного кодексу України було записано його, позивача ОСОБА_1 . 
Однак не зважаючи на те, що він - позивач допомагав утримувати матеріально дитину відповідача, він має сумнів, що є її біологічним батьком. 
Він, позивач є військовослужбовцем та тривалий час перебуває на військової службі. В зв`язку з чим звертався до своєї колишньої дружини з проханням зробити молекулярно-генетичний аналіз ДНК. 
Відповідач ігнорує його прохання.
Зазначене стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою від 14.11.2025 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 22.12.2025 року о 09:30 годині (а.с.49), про що були повідомлені сторони (а.с.50).
21.11.2025 року представник позивача - адвокат Баранова О.В. надіслала заяву про участь в судовому засіданні в режимі ВКЗ з використанням власних технічних засобів (а.с.54), яке ухвалою суду від 26.11.2025 року було задоволено (а.с.58-59).
Також 21.11.2025 року представник позивача - адвокат Баранова О.В. надіслала клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної (ДНК) експертизи (а.с.55-57).
01.12.2025 року представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Смирновим А.І. через систему "Електронний суд" подано заяву, яка за змістом є відзивом на позовну заяву (а.с.60-75).
05.12.2025 року через систему "Електронний суд" надійшла відповідь представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Баранової О.В. на відзив відповідача (а.с.76-81).
09.12.2025 року судом отримано поштовим листом відповідь Відділу ДРАЦС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), якою надіслано копію актового запису про народження дитини (а.с.88-90).

В підготовче засідання 22.12.2025 року:
- позивач не прибув, причини неявки не повідомив, сповіщений належним чином, про що в справі є відповідні докази;
- представник позивача до суду не прибула, на ВКЗ не під`єдналася, ухвалу суду проігнорувала;
- відповідач не прибула, повідомлена належним чином (а.с.84);
- представник відповідача не прибув, через систему "Електронний суд" надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність і відсутність відповідача (а.с.91-95).

Ухвалою суду від 22.12.2025 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 03.02.2026 на 09:00 годину (а.с.97-98). Про що було повідомлено сторін по справі (а.с.99).
В судовому засіданні 03.02.2026 року:
- позивач підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Також просив задовольнити клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної (ДНК) експертизи, витрати на проведення експертизи просив покласти на нього, та запевнив суд, що особисто прибуде до експерта в призначений день і час;
- представник позивача підтримала вимоги, наполягала на їх задоволенні. Надала пояснення з підстав зазначених в позові. Наполягала на задоволенні клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної (ДНК) експертизи щодо визначення батьківства;
- відповідач заперечувала доводи позивача та надала відповідні пояснення. Стверджувала, що батьком її дитини є позивач. Не заперечувала щодо призначення судової молекулярно-генетичної (ДНК) експертизи з метою спростування доводів позивача;
- представник відповідача надав правове обґрунтування заперечень щодо позовних вимог позивача, не заперечував щодо призначення  судової молекулярно-генетичної (ДНК) експертизи.

Ухвалою суду від 03.02.2026 року клопотання позивача  ОСОБА_1 та його представника - адвоката Баранової Оксани Володимирівни про призначення судової молекулярно-генетичної (ДНК) експертизи по цивільній справі заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виключення відомостей з актового запису про народження дитини було задоволено. Призначено у даній справі судову молекулярно-генетичну експертизу ?з використанням ?аналізу ДНК. 
Проведення експертизи доручено судовим експертам ДСУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи»: 65082, Україна, Одеська область, місто Одеса, провулок Валіховський, будинок 4, ЄДРПОУ 05480950, що є державною спеціалізованою установою та попередити експертів про кримінальну відповідальність за відмову від дачі висновку і за дачу свідомо помилкового висновку чи завідомо неправдивого (по ст.ст.384,385 КК України).
На вирішення експерта поставлено питання: - чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ? 
На час проведення судової експертизи провадження по справі зупинень (а.с.120-122).

29.05.2026 року отримано висновок Державної спеціалізованої установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи (а.с.134-141).
Ухвалою від 01.06.2026 року відновлено провадження по справі, призначено судовий розгляд на 13:00 годину 01.07.2026 року (а.с.142), про що повідомлено сторін по справі (а.с.143-145).

В судове засідання 01.07.2026 року:
- позивач та його представник не прибули, через систему ВКЗ не під`єднались, причини неявки не повідомили, будь-яких заяв, клопотань до суду не надсилали;
- відповідач – заперечувала доводи позивача, просила врахувати висновок експерта, в задоволення позову відмовити;
- представник відповідача – просив в задоволенні позову відмовити, оскільки згідно висновку експерта позивач ОСОБА_1 є біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , а відтак позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Представник зазначив, що після постановлення судом рішення в строк визначений ЦПК України на адресу суду буде спрямовано заяву про стягнення судових витрат з позивача на користь відповідача.

Вивчивши матеріали цивільної справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин вказаного цивільного спору, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є військовослужбовцем ЗСУ, перебуває на службі у військовій частині НОМЕР_1 (а.с.10, 12, 14, 15
Сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 04 червня 2024 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.6-9, 74 зворотна сторінка).
ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилася донька ОСОБА_5 , народження якої зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №2088 (а.с.11, 16, 17, 89). 
Заочним рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси (справа №521/1525/25) від 01 травня 2025 року шлюб подружжя – розірвано (а.с.18-19). 
На підставі судового наказу Малиновського районного суду м.Одеси з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання доньки  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) батька дитини (а.с.69).
Також рішенням Хаджибейського районного суду м.Одеса від 25.11.2025 року (справа №521/3209/25) стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 с аліменти на матері дитини (а.с.70).
Згідно висновку експерта Державної спеціалізованої установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» №201 від 12.03.2026 року (а.с.134-141), вбачається, що:
Відповідно до законів успадкування, генотип дитини повинен містити один алель
кожного локусу від матері і один - від батька. Молекулярно-генетичним аналізом ДНК зразка
рідкої крові громадянина ОСОБА_1 та зразка букального епітелію
дитини ОСОБА_5 , встановлено: для кожного з досліджених 8ТЯ-локусів в
генотипі дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виявляється алель умовно
батьківського походження, який формально співпадає з алелем у генотипі передбачуваного
батька громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: D8S1179-
12; D21S11-29; D7S820-10; СSF1РО-10; D3S1358- 7; ТН01-07; D13S317-12; D16S539-11; D2S1338-20; D19S433-16.2; vWA-14; ТРОХ-08; D18S51-17; D5S818-12; FGA-24.
Проведена оцінка вірогідності результатів генетичного аналізу вказує на ге, що такий збіг
можна вважати закономірним, тобто зумовленим кровним спорідненням між заявленим
передбачуваним батьком та дитиною, з ймовірністю не нижче 99,99999 %.
Таким чином, молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що громадянин 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , може являтися біологічним батьком дитини 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народженою громадянкою 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з ймовірністю 99,99999 %; таким чином, батьківство практично доведене (а.с.132-141).
Мотиви суду:
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання (частина перша статті 2 СК України).
Згідно з ч. 1, 3 ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.
У статті 7 СК України закріплено загальні засади регулювання сімейних відносин та визначено, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята, десята статті 7 СК України).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі N 638/2304/17).
За вимогами статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
У статті 122 СК України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу внаслідок смерті чоловіка, походження дитини від батька може бути визначене за спільною заявою матері та чоловіка, який вважає себе батьком.
За змістом положень статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.
Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Згідно з частиною першою статті 135 СК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Згідно з положеннями ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.
У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.
Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.
У п. п. 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК) - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.
Позивач оспорює своє батьківство на підставі ст. 136 СК України.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 136 СК України, не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до ч. 1 ст. 123 цього Кодексу.
Зазначена норма спрямована на захист законних інтересів дитини.
Вважається, що при прийнятті рішення про оформлення свого батьківства чоловік враховував усі можливі правові наслідки для себе, навіть з урахуванням того, що фактично батьком дитини є інша особа. Саме тому довільна зміна ним у майбутньому початкового рішення чи відзив поданої заяви до органу РАЦС про встановлення батьківства після його державної реєстрації не допускається.
Водночас, законодавець не виключає право особи, записаної батьком дитини за її заявою про встановлення батьківства, оспорювати здійснений органом РАЦС запис за мотивами порушення волевиявлення (наприклад, якщо заява про встановлення батьківства була подана під впливом погрози, насильства тощо).
Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду 19 червня 2024 року у справі N 940/919/22, від 10 січня 2024 року у справі N 332/1618/22, від 29 січня 2025 року у справі N 216/3526/16-ц.
Верховний Суд у постанові від 17 березня 2020 року в справі N 606/2142/18 виснував, що під час вирішення справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін у справі.
За приписами частини п`ятої статті 136 СК України для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, в момент реєстрації себе батьком дитини знала, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати.
ЄСПЛ визнає існування сімейного життя з урахуванням біологічного та фактичного сімейного зв`язку. Існують випадки, коли наявність "сімейного життя" встановлювалася навіть попри відсутність біологічного споріднення. Наприклад у тих випадках, коли відсутність біологічного зв`язку встановлювалася після тривалого фактичного контакту батьків і дітей.
Тривалість стосунків з дитиною є ключовим фактором у визнанні ЄСПЛ наявності сімейного життя. Так у справі Wagner and J.M.W.L. v. Luxembourg (no. 76240/01, § 117, 28 червня 2007) співжиття тривало більше десяти років; у справі Nazarenko проти росії § 58), в якій одружений чоловік взяв на себе батьківські обов`язки до того, як дізнався, що він не є біологічним батьком дитини, період, проведений разом, тривав більше п`яти років (пункт 153 рішення).
Поняття сімейного життя є автономним (Marckx проти Бельгії, § 31). Відповідь на питання, існує чи ні "сімейне життя", залежить переважно від факту реального існування у дійсності тісних особистих зв`язків (Paradiso і Campanelli проти Італії [ВП], § 140).
Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що врахування інтересів дитини може і має здійснюватися винятково в тому випадку, коли встановлені ознаки сімейного життя. За умови відсутності таких критеріїв особа, яка оспорює батьківство, має право на відповідний захист своїх прав.
За правилами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
З урахуванням таких вимог статті 81 ЦПК України та положень пункту 3 частини першої і частини другої статті 318 ЦПК України заявник повинен довести ті обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог, зазначивши про такі обставини у своїй заяві та про докази, які їх підтверджують і до заяви додати ці докази.
За змістом статей 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.
Докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, яким є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, що становлять допустимість доказів.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).
У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним в справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У постанові Верховного Суду від 20 вересня 2024 року у справі N 183/2690/21, від 16 травня 2018 року в справі N 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у такій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.
У постанові Верховного Суду N 606/2142/18 (провадження N 61-19502св19) від 17.03.2020 року звернута увага на те, що при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі.
Для відмови в позові з підстави, передбаченої ч. 5 ст. 136 СК України, в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Відповідно, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати.
Суд приймає до уваги висновок експерта Державної спеціалізованої установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» №201 від 12.03.2026 року (а.с.134-141), яким молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено на 99,99999 % громадянин 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , являється біологічним батьком дитини 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народженою громадянкою 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто батьківство практично доведене (а.с.132-141).

З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення у повному обсязі, що відповідатиме найкращими інтересами дитини, забезпечить баланс між інтересами дитини та позивачем, і таке рішення суду узгоджуються з чинним законодавством та сталою практикою ЄСПЛ.

Розподіл судових витрат.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, ч. 1 ст.133 ЦПК України. 
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
Зважаючи на те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, відсутні підстави для відшкодування відповідачкою понесених позивачем судових витрат та судового збору.

Стороною відповідача під час судового розгляду заявлено про надання у подальшому суду клопотання та документів щодо судових витрат відповідача протягом 5-ти днів, з дня ухвалення відповідного рішення у справі. 

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95,133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України суд –

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 03.07.2026 року.

Суддя             С.В. Кодінцева