РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
24 червня 2026 р.  Справа № 120/16895/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , яка діє як законний представник неповнолітньої ОСОБА_3 до Міністерства оборони України про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулись ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , яка діє як законний представник неповнолітньої ОСОБА_3 (далі також - позивачі) з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі також - відповідач) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивачі зазначили, що вони є членами сім`ї загиблого військовослужбовця сержанта ОСОБА_4 та мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168, у зв`язку з його смертю під час дії воєнного стану.
Позивачі зазначили, що ОСОБА_4 проходив військову службу у Збройних Силах України, брав безпосередню участь у заходах із забезпечення оборони держави та захисту її територіальної цілісності. ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер у районі виконання бойових завдань у Донецькій області. Відповідно до матеріалів службового розслідування, наказів командування та висновку військово-лікарської комісії, смерть військовослужбовця настала внаслідок захворювання, яке було одержане під час безпосередньої участі у бойових діях та пов`язане із захистом Батьківщини.
На переконання позивачів, подані ними документи повністю підтверджують наявність підстав для призначення одноразової грошової допомоги у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України №168. При цьому рішення Комісії Міністерства оборони України, оформлене протоколом від 18.07.2025 №57/д, про повернення документів на доопрацювання є протиправним, оскільки не містить конкретних недоліків поданих матеріалів, не визначає, які саме документи потребують доопрацювання або подання додатково, та фактично унеможливлює реалізацію позивачами права на отримання допомоги.
Позивачі наголосили на тому, що Комісія обмежилася загальним посиланням на статтю 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанову Кабінету Міністрів України №975, не надавши належної оцінки наявним доказам, зокрема висновку військово-лікарської комісії про те, що захворювання, яке стало причиною смерті військовослужбовця, пов`язане із захистом Батьківщини.
Крім того, позивачі вважають помилковим висновок відповідача про відсутність підстав для застосування постанови Кабінету Міністрів України №168 лише з тієї причини, що смерть настала внаслідок захворювання, а не поранення. На їх думку, сукупність наявних доказів підтверджує, що смерть військовослужбовця настала під час виконання обов`язків військової служби та безпосередньо пов`язана із захистом Батьківщини, що дає право членам його сім`ї на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 15 млн грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168.
Ухвалою від 15.12.2025 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву.
У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив щодо задоволення даного позову. Зокрема зазначив, що сержант ОСОБА_4 проходив військову службу у складі Збройних Сил України та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок гострого порушення коронарного кровообігу при гіпертонічній хворобі, що супроводжувалося набряком легень. Хоча відповідно до висновку Центральної військово-лікарської комісії захворювання було визнано таким, що пов`язане із захистом Батьківщини, воно не було наслідком поранення, контузії, травми чи каліцтва, отриманих під час безпосередньої участі у бойових діях.
Відповідач вказав, що Комісією Міністерства оборони України було розглянуто подані позивачами документи та прийнято рішення, оформлене пунктом 15 протоколу від 18.07.2025 №57/д, про повернення документів на доопрацювання для вирішення питання призначення одноразової грошової допомоги в загальному порядку відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України №975.
На думку відповідача, виплата одноразової грошової допомоги у розмірі 15 млн грн, передбачена пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №168, є спеціальною гарантією, яка застосовується виключно у випадках загибелі військовослужбовця під час безпосередньої участі у бойових діях або смерті, що настала внаслідок поранення, контузії, травми чи каліцтва, отриманих за таких обставин. Оскільки матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_4 бойового поранення та причинного зв`язку між таким пораненням і смертю, підстав для застосування постанови №168 немає. При цьому сам факт встановлення ВЛК зв`язку захворювання із захистом Батьківщини є підставою для розгляду питання про призначення допомоги у порядку та розмірах, визначених статтями 16, 16-2 Закону та постановою №975, але не для виплати допомоги у розмірі 15 млн грн.
Відповідач також зазначив, що повернення документів на доопрацювання не є відмовою у призначенні допомоги чи проявом бездіяльності, а є передбаченою пунктом 4.5 наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023 №45 процедурною дією, спрямованою на належне вирішення питання щодо виплати одноразової грошової допомоги. У зв`язку з цим оскаржуване рішення Комісії прийняте в межах наданих повноважень, відповідає вимогам чинного законодавства та правовим висновкам Верховного Суду.
Крім того, відповідач заперечив проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 грн, вважаючи їх необґрунтованими та неспівмірними складності справи, яка розглядається у порядку спрощеного позовного провадження та не потребувала значного обсягу правничої роботи.
З огляду на викладене, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В подальшому, позивачами до суду було подано відповідь на відзив, у якій вони заперечили доводи відповідача та підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Зокрема зазначили, що смерть ОСОБА_4 настала під час виконання ним обов`язків військової служби, безпосередньої участі у бойових діях та заходах із забезпечення національної безпеки і оборони в районі проведення бойових дій у Донецькій області.
Також наголосили, що відповідно до висновку військово-лікарської комісії захворювання, яке стало причиною смерті військовослужбовця, було одержане під час безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні заходів із відсічі збройної агресії, а причина смерті визнана такою, що пов`язана із захистом Батьківщини. На їх переконання, Міністерство оборони України не наділене повноваженнями ставити під сумнів або переоцінювати висновки ВЛК щодо причинного зв`язку смерті військовослужбовця з виконанням обов`язків військової служби.
Представниця позивачів також зазначила, що обставини справи підтверджують право членів сім`ї загиблого на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168, оскільки військовослужбовець помер під час безпосередньої участі у заходах із захисту Батьківщини, а захворювання та причина його смерті офіційно пов`язані із захистом Батьківщини. На підтвердження своєї позиції вони послалися на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 17.07.2024 у справі №600/548/23-а та від 22.08.2024 у справі №380/9868/23, які, на їх думку, стосуються подібних правовідносин.
Крім того, представницею було зазначено, що рішення Комісії Міністерства оборони України про повернення документів на доопрацювання не містить жодного конкретного обґрунтування щодо недоліків поданих документів, не визначає, які саме документи необхідно додатково надати чи уточнити, а тому є формальним та таким, що порушує їх право на належний розгляд заяви. При цьому, навіть на адвокатський запит представника позивачів відповідач не надав роз`яснень щодо причин повернення документів та переліку відсутніх матеріалів.
Позивачі також заперечили доводи відповідача про наявність у Міністерства оборони України дискреційних повноважень у спірних правовідносинах, зазначивши, що за наявності встановлених законом умов відповідач зобов`язаний прийняти рішення про призначення допомоги. На підтвердження цього вони послалися на правові висновки Верховного Суду щодо можливості зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити конкретні дії у разі відсутності альтернативних варіантів правомірної поведінки.
22.05.2026 стороною позивачів до суду подано додаткові пояснення щодо заявлених позовних вимог. У них представник позивачів зазначив, що доводи відповідача, викладені у додаткових письмових поясненнях, не спростовують допущених під час розгляду заяви порушень та не підтверджують правомірності рішення Комісії Міністерства оборони України про повернення документів на доопрацювання.
Зокрема, позивачі наголосили, що на момент прийняття оскаржуваного рішення від 18.07.2025 №57/д вже існувала сформована судова практика Верховного Суду щодо застосування положень постанови Кабінету Міністрів України №168 у подібних правовідносинах. Водночас відповідач не прийняв рішення по суті поданої заяви, а повернув документи на доопрацювання без належної конкретизації виявлених недоліків, без зазначення обставин, які потребують усунення чи уточнення, а також без визначення переліку документів, необхідних для завершення процедури розгляду заяви.
Позивачі зазначили, що з метою з`ясування підстав повернення документів їх представником направлялися адвокатські запити, однак відповідач не надав конкретної інформації щодо змісту встановлених недоліків, причин повернення матеріалів та переліку документів, необхідних для прийняття рішення. На їх думку, така невизначеність фактично унеможливила усунення зауважень та призвела до безпідставного затягування процедури розгляду заяви про призначення одноразової грошової допомоги.
Також у додаткових поясненнях було наголошено на тому, що є членами сім`ї військовослужбовця, який помер під час виконання обов`язку із захисту незалежності та територіальної цілісності України, а тому відповідач був зобов`язаний діяти добросовісно, своєчасно та у спосіб, який забезпечує реальну можливість реалізації гарантованого державою права на соціальний захист. На їх переконання, повернення документів без належного обґрунтування та без прийняття рішення по суті суперечить принципам правової визначеності, обґрунтованості та належного здійснення владних управлінських функцій.
Крім того, позивачі вказали, що посилання відповідача на правові висновки Верховного Суду, сформовані після прийняття оскаржуваного рішення, не усуває допущених порушень адміністративної процедури та не може слугувати виправданням неприйняття рішення по суті заяви. У зв`язку з цим просили суд врахувати наведені доводи під час вирішення спору та задовольнити позовні вимоги.
19.06.2026 від Міністерства оборони України також надійшли додаткові пояснення (заява). У них відповідач просив суд врахувати правові висновки Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 16.06.2026 у справі №620/10029/24. Зокрема зазначив, що одноразова грошова допомога у розмірі 15 000 000 грн, передбачена пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №168, є спеціальною соціальною гарантією та підлягає виплаті лише у випадках загибелі військовослужбовця або його смерті, що перебуває у причинному зв`язку з пораненням, контузією, травмою чи каліцтвом, отриманими під час захисту Батьківщини.
Відповідач наголосив, що сам по собі висновок ВЛК про зв`язок захворювання із захистом Батьківщини не є достатньою підставою для призначення допомоги за постановою №168. На його думку, смерть військовослужбовця внаслідок захворювання, навіть пов`язаного із захистом Батьківщини, може бути підставою для отримання соціальних виплат відповідно до Закону України №2011-XII та Порядку №975, однак не охоплюється спеціальними умовами виплати допомоги у розмірі 15 000 000 грн. У зв`язку з цим відповідач вказав на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та просив застосувати актуальні висновки Верховного Суду, сформульовані у постанові від 16.06.2026 у справі №620/10029/24.
Інших заяв по суті справи від сторін спору до суду не надходило.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що сержант ОСОБА_4 проходив військову службу у Збройних Силах України та брав участь у заходах із забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер у районі виконання бойових завдань на території Донецької області. Відповідно до наявних у матеріалах справи документів, причиною смерті військовослужбовця стало гостре порушення коронарного кровообігу при гіпертонічній хворобі з розвитком набряку легень.
За результатами проведення військово-лікарської експертизи Центральною військово-лікарською комісією встановлено, що захворювання, яке стало причиною смерті військовослужбовця, пов`язане із захистом Батьківщини. Зазначений висновок сторонами не оспорюється та підтверджується матеріалами справи.
Після смерті військовослужбовця члени його сім`ї – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , звернулися до уповноважених органів із заявою та документами щодо призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.
Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, подані матеріали були розглянуті, за результатами чого прийнято рішення, оформлене пунктом 15 протоколу засідання від 18.07.2025 №57/д, яким документи щодо призначення одноразової грошової допомоги повернуто на доопрацювання для вирішення питання призначення виплати в загальному порядку відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник позивачів звертався до Міністерства оборони України з адвокатськими запитами від 24.10.2025 та 05.11.2025 з метою отримання інформації щодо підстав повернення документів на доопрацювання, змісту виявлених недоліків та переліку документів, необхідних для прийняття рішення по суті поданої заяви. Разом із тим, як зазначають позивачі, конкретної інформації щодо таких обставин відповідачем надано не було.
Вважаючи, що рішення Комісії Міністерства оборони України від 18.07.2025 №57/д прийняте без належного обґрунтування, порушує їх право на соціальний захист та фактично унеможливлює реалізацію права на отримання одноразової грошової допомоги, позивачі звернулися до суду з даним адміністративним позовом.
Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.
Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно зі змістом частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Частиною першою статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).
Відповідно до пункту 1 статті 16 Закону № 2011-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 2 цієї ж статті визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема:
1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби (підпункт 1);
2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби (підпункт 2);
3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві (підпункт 3).
Підпунктом «а» пункту 1 статті 16-2 Закону № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:
750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону;
500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону.
Одноразова грошова допомога є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується, зокрема, членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби.
Пунктом третім статті 16-2 Закону № 2011-XII визначено, що розмір та порядок призначення і виплати такої допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25.12.2013 № 975, якою затвердив відповідний Порядок (далі - Порядок № 975, у редакції, чинній на час спірних правовідносин).
Цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).
Згідно з пунктом 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
У пунктах 4 та 5 Порядку № 975 визначено аналогічні пункту 2 статті 16 Закону № 2011-XII положення щодо категорій осіб, члени сімей яких набувають право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у разі смерті (загибелі) та аналогічні пункту 1 статті 16-2 Закону № 2011-XII положення щодо розміру одноразової грошової допомоги, яка виплачується членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста.
Отже, Закон № 2011-XII та Порядок № 975 є нормативно-правовими актами, що регулюють призначення і виплату одноразової грошової допомоги членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, у тому числі у випадках смерті, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.
Суд також звертає увагу на те, що абзац другий пункту 3 статті 16-2 Закону № 2011-XII було викладено в новій редакції згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо окремих питань виплати одноразової грошової допомоги» від 16.07.2025 № 4546-IX (далі - Закон № 4546-IX), положення якого відповідно до розділу II «Прикінцеві положення» застосовуються з 24.02.2022. Однак ці положення не змінюють необхідності встановлення передбачених законом умов для призначення одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000 грн у кожному випадку смерті військовослужбовця, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.
Зазначеною нормою встановлено, що розмір одноразової грошової допомоги, яка виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, у тому числі під час перебування в полоні (крім випадків добровільної здачі в полон), становить 15 000 000 гривень.
Закон № 4546-IX не слугував правовою підставою для прийняття оскаржуваного рішення Комісії. Як убачається з пояснювальної записки до цього Закону, його мета полягала в уніфікації підходів до обчислення розміру виплат членам сімей військовослужбовців, які загинули або померли під час перебування в полоні, а також у врегулюванні деяких питань призначення одноразової грошової допомоги. З огляду на це, зазначені законодавчі зміни не змінюють правового регулювання спірних правовідносин, оскільки обставини цієї справи не пов`язані з перебуванням військовослужбовця в полоні.
У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації, на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).
Пунктом 1 Постанови № 168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Згідно з пунктом 2 Постанови № 168 сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.
Якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, зазначеному в абзаці першому цього пункту, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.
Державні органи, які зазначені у пункті 1 цієї постанови, мають право отримувати інформацію з державних реєстрів щодо осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги.
Виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої у цьому пункті, здійснюється також сім`ям осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, які померли внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва).
Якщо сім`я загиблої особи одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими актами законодавства, здійснюється одна з таких виплат за її вибором.
Аналіз змісту пункту 2 Постанови № 168 свідчить про те, що Кабінет Міністрів України установив дві самостійні альтернативні підстави для виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000 грн:
- загибель особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, зокрема, військовослужбовця, у період дії воєнного стану;
- смерть військовослужбовця внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, у період дії воєнного стану, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва).
У другому випадку юридично значущим є не лише безпосередня причина смерті, зазначена в медичних документах, а насамперед встановлений належними та допустимими доказами прямий причинний зв`язок між смертю військовослужбовця та пораненням, контузією, травмою чи каліцтвом, отриманими за обставин, визначених абзацом шостим пункту 2 Постанови № 168.
Тому слід відокремлювати випадки, коли захворювання є самостійною причиною смерті військовослужбовця, від випадків, коли смерть перебуває у прямому причинному зв`язку з документально підтвердженим пораненням, контузією, травмою чи каліцтвом, отриманими у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони.
Отже, формальний зміст абзаців першого та шостого пункту 2 Постанови № 168 вказує на те, що Кабінет Міністрів України установив виплату одноразової грошової допомоги в однаковому розмірі 15 000 000 гривень при настанні одного і того ж наслідку - смерті особи, але залежно від її причин (загибель або в результаті поранення (контузії, травми, каліцтва)).
Такий підхід відповідає цільовому характеру підвищеної одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000 грн, яка є винятковою соціальною гарантією воєнного часу та має застосовуватися лише за умов, прямо визначених законодавцем. Її розширене застосування без належної правової підстави призводило б до необґрунтованого навантаження на Державний бюджет України, у тому числі на видатки, пов`язані із забезпеченням обороноздатності держави.
При цьому пункт 2 Постанови № 168 у редакції, чинній як на день смерті ОСОБА_2 , так і станом на дату прийняття спірного рішення, прямо не передбачав, що смерть військовослужбовця внаслідок захворювання є самостійною підставою для виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000 грн саме за абзацом шостим цього пункту, якщо не встановлено, що така смерть настала внаслідок поранення, контузії, травми чи каліцтва.
Водночас такий висновок не означає, що смерть військовослужбовця від захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби або із захистом Батьківщини, не породжує права членів його сім`ї на соціальний захист. Така смерть може бути підставою для призначення одноразової грошової допомоги за Законом № 2011-XII та Порядком № 975, якщо встановлено передбачені цими нормативно-правовими актами умови та особа висловила бажання отримати відповідний вид допомоги.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в ухвалі від 16.06.2026 у справі № №620/10029/24, відступивши від попередніх неоднозначних та суперечливих висновків Верховного Суду з даного питання.
Зокрема, суд касаційної інстанції у вищезазначеній постанові виснував, що особливе значення для цієї категорії спорів має те, що нормативне регулювання після виникнення спірних правовідносин зазнавало змін. У зв`язку з цим судам необхідно визначати редакцію нормативно-правового акта, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, з урахуванням моменту виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, зокрема дати смерті військовослужбовця.
Тому при вирішенні спорів цієї категорії суди повинні розмежовувати три правові ситуації:
- перша - загибель військовослужбовця у період дії воєнного стану за обставин, які охоплювалися пунктом 2 Постанови № 168 у відповідній редакції;
- друга - смерть військовослужбовця внаслідок поранення, контузії, травми чи каліцтва, отриманих за обставин, визначених абзацом шостим пункту 2 Постанови № 168;
- третя - смерть військовослужбовця внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби або із захистом Батьківщини, яка може породжувати право на одноразову грошову допомогу за Законом № 2011-XII та Порядком № 975, але не охоплюється абзацом шостим пункту 2 Постанови № 168 без установлення прямого причинного зв`язку з пораненням, контузією, травмою чи каліцтвом (спеціальних умов, з якими законодавство пов`язує виникнення права саме на підвищену одноразову грошову допомогу у розмірі 15 000 000 грн).
Отже, Верховний Суд прямо зазначив, що сам по собі висновок військово-лікарської комісії про зв`язок захворювання із захистом Батьківщини не є достатньою підставою для призначення допомоги за пунктом 2 Постанови №168, якщо відсутні обставини, з якими зазначена постанова пов`язує виникнення права саме на підвищену виплату у розмірі 15 000 000 грн.
Із встановлених судом обставин вбачається, що смерть сержанта ОСОБА_4 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок гострого порушення коронарного кровообігу при гіпертонічній хворобі з розвитком набряку легень.
При цьому матеріали справи не містять доказів того, що смерть військовослужбовця настала внаслідок поранення, контузії, травми чи каліцтва, отриманих під час безпосередньої участі у бойових діях або заходах із захисту Батьківщини.
Наявний у справі висновок Центральної військово-лікарської комісії підтверджує лише те, що захворювання, яке стало причиною смерті військовослужбовця, пов`язане із захистом Батьківщини. Разом із тим такий висновок не встановлює причинного зв`язку між смертю та пораненням, контузією, травмою чи каліцтвом, що відповідно до правової позиції Верховного Суду є необхідною умовою для застосування абзацу шостого пункту 2 Постанови №168.
Отже, суд погоджується з доводами відповідача про те, що встановлені у справі обставини можуть бути підставою для реалізації членами сім`ї померлого військовослужбовця права на соціальний захист відповідно до Закону №2011-XII та Порядку №975, однак самі по собі не свідчать про наявність безумовних правових підстав для призначення одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000 грн відповідно до Постанови №168.
Суд також відхиляє посилання позивачів на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 17.07.2024 у справі №600/548/23-а та від 22.08.2024 у справі №380/9868/23, оскільки від таких висновків Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду відступила у постанові від 16.06.2026 у справі №620/10029/24, сформувавши новий підхід до застосування пункту 2 Постанови №168.
Щодо доводів позивачів про те, що рішення Комісії не містить належного обґрунтування, суд зазначає таке.
Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що Комісією Міністерства оборони України документи повернуто на доопрацювання саме для вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги в загальному порядку відповідно до Закону №2011-XII та Порядку №975. Тобто відповідач не припинив розгляд питання щодо соціального забезпечення членів сім`ї померлого військовослужбовця та не позбавив їх права на отримання відповідних виплат, а фактично визначив інший нормативний механізм вирішення питання, який, на його переконання, підлягає застосуванню до встановлених обставин.
При цьому наведені у справі обставини свідчать, що рішення Комісії було обумовлене саме відсутністю підстав для застосування спеціального порядку виплати допомоги у розмірі 15 000 000 грн, передбаченого Постановою №168, а не недоліками оформлення документів як такими.
Суд враховує, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України під час перевірки рішень суб`єктів владних повноважень адміністративний суд з`ясовує, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; пропорційно; своєчасно.
Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийняте Міністерством оборони України в межах наданих законом повноважень, на підставі чинного на момент його ухвалення законодавства, з урахуванням встановлених обставин смерті військовослужбовця та відсутності підтвердженого причинного зв`язку між смертю і пораненням, контузією, травмою чи каліцтвом, отриманими за обставин, визначених пунктом 2 Постанови №168.
Фактично доводи позивачів зводяться до незгоди з правовою оцінкою обставин справи, наданою відповідачем, однак не спростовують висновку про відсутність установлених законодавством умов для застосування спеціальної соціальної гарантії, передбаченої Постановою №168.
Таким чином, суд доходить висновку, що рішення Комісії Міністерства оборони України, оформлене пунктом 15 протоколу від 18.07.2025 №57/д, відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а тому підстав для його скасування та для зобов`язання відповідача призначити позивачам одноразову грошову допомогу у розмірі 15 000 000 грн суд не вбачає.
З огляду на наведене, адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено, підстави для розподілу судових витрат та стягнення на користь позивачів витрат на професійну правничу допомогу відсутні. Відповідно до статті 139 КАС України понесені сторонами судові витрати залишаються за тією стороною, яка їх понесла. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -
в и р і ш и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )
ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , свідоцтво про народження Серії НОМЕР_3 )
Міністерство оборони України (пр. Повітряних сил України, 6, м. Київ, 03168, код ЄДРПОУ 00034022)

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна