ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/15202/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області (далі – ГУ ПФУ у Полтавській області, відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області від 12.11.2025 № 032950013062 про відмову в призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та зобов`язати відповідачів призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” з моменту виникнення права на такий вид пенсії.
Позов обґрунтований тим, що позивач є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (3 категорії) та в листопаді 2025 року вона звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону №796-XII. Однак рішенням ГУ ПФУ у Полтавській області від 12.11.2025 №032950013062 відмовлено у призначенні пенсії з підстав проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року менше трьох років.
Із таким рішенням позивач не погоджується та вважає, що має право на зменшення пенсійного віку та призначення пенсії по досягненню віку 54 роки. На переконання позивача, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (3 категорія) підтверджує факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років. Проживання у вказаній зоні з 26.04.1986 по 03.09.1986 та з 01.05.1990 по 01.01.1993 (2 роки 10 місяців) підтверджує довідка Гірківського старостинського округу Любешівської селищної ради від 08.09.2025 № 330. Крім того позивач стверджує, що перебувала за своїм постійним місцем проживання у селі Гірки Любешівського району, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, і коли навчалася у 1986-1990 роках в Луцькому педагогічному училищі ім. Ярослава Галана: у канікулярні періоди (повних 7 місяців).
З наведених підстав позивач просила позов задовольнити.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 09.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) (а.с. 15).
У відзиві на позовну заяву відповідач-2 позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.19-21). В обґрунтування цієї позиції вказав, що відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ умовою для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку є факт постійного проживання чи роботи на території радіоактивного забруднення протягом визначеного законом часу станом на 01 січня 1993 року. За поданими документами період проживання (роботи) позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року фактично становить 02 роки 10 місяців 07 днів, що не дає права нг7а призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. До періоду проживання на території зони посиленого радіологічного контролю не зараховано період навчання, оскільки відсутня довідка з навчального закладу про проживання в гуртожитку, а також взагалі відсутня інформація про місце проживання в період навчання. Відповідач вважає, що його рішення є законним й відсутні підстави для його скасування.
Відповідач 1 у відзиві на позову заяву (а.с. 49-51) позовні вимоги заперечив та зазначив, що оскільки оскаржуване рішення винесене ГУ ПФУ в Полтавській області, то саме останній має відповідати за пред`явленим позовом. 
Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.
Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.
05.11.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.
Після реєстрації заяви працівниками ГУ ПФУ у Волинській області та формування електронної пенсійної справи працівниками така заява відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Полтавській області, рішенням якого від 12.11.2025 №032950013062 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, оскільки період проживання на території гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року - 2 роки 10 місяців 07 днів - є недостатнім для визначення права на пенсію. До перебування у зоні гарантованого добровільного відселення не враховано період навчання, оскільки відсутня довідка з навчального закладу про проживання в гуртожитку, а також взагалі відсутня інформація про місце проживання в період навчання (а.с.5).
Це рішення і є предметом оскарження.
При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-IV (далі – Закон №1058-IV тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII (далі – Закон №796-XII) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, встановлено статтею 55 Закону №796-ХІІ. Згідно з частиною третьою цієї статті призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і цього Закону.
Частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (пункт 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).
Виходячи із змісту суспільних правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26.04.1986.
За змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Отже, норми спеціального закону - Закону №796-XII застосовуються субсидіарно із нормами загального закону - Закону №1058-ІV, доповнюють і конкретизують їх.
Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, зі змінами).
Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи: для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.
Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).
Частиною першою статті 15 Закону №796-ХІІ визначено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. У свою чергу частиною третьою статті 65 Закону №796-XII обумовлено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення “Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС” та “Потерпілий від Чорнобильської катастрофи”.
Отже, із системного аналізу наведених нормативно-правових актів слідує, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали (працювали), зокрема, у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років станом на 01.01.1993. Документом, який підтверджує статус потерпілого, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема, на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення “Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС” або “Потерпілий від Чорнобильської катастрофи”. Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Такі висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 24.10.2019 у справі №152/651/17, від 25.11.2019 у справі №464/4150/17 та від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а, від 17.05.2021 №398/494/17, від 17.05.2021 №336/6218/16-а, від 08.06.2022 у справі №805/3752/18-а, від 26.07.2023 у справі №460/2589/20.
Суд звертає увагу, що позивач має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), про що їй Волинською обласною державною адміністрацією видано відповідне посвідчення серії НОМЕР_1 , видане 21.08.2025 (а.с.9), яке видається, зокрема, особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років. 
Як видно з довідки Гірківського старостинського округу Любешівської селищної ради від 08.09.2025 № 330 (а.с.29), ОСОБА_1 проживала та зареєстрована у с. Дольськ з 01.01.1986 по 03.09.1986 та з 01.05.1990 по 15.08.1992, а з 16.08.1992 по даний час - у селі Гірки Камінь-Каширського району Волинської області.
Згідно з додатком 1 до Постанови №106 села Дольськ та Гірки Камінь-Каширського району Волинської області включено у перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.
Як слідує з матеріалів справи, фактичною підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку згідно з рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області від 12.11.2025 №032950013062 стала відсутність достатнього підтвердженого періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення у визначений статтею 55 Закону №796-XII період, тобто станом на 01 січня 1993 року (у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років).
За змістом рішення від 12.11.2025 №032950013062 відповідач дійшов висновку, що період проживання ОСОБА_1 у с. Дольськ та с. Гірки станом на 01 січня 1993 року згідно з довідкою Гірківського старостинського округу Любешівської селищної ради від 08.09.2025 № 330 фактично становить 2 роки 10 місяців 07 днів, оскільки у період з 1986 року по 1990 року відповідно до диплому, архівної довідки про періоди навчання, заявник була студентом денної форми навчання Луцького педагогічного училища імені Ярослава Галана (місто Луцьк не віднесено до зони гарантованого добровільного відселення).
З такими висновками органу Пенсійного фонду суд не погоджується та зазначає, що довідкою, виданою Гірківським старостинським округом Любешівської селищної ради від 08.09.2025 № 330 підтверджується факт фактичного проживання ОСОБА_1 з 26.04.1986 (з моменту аварії на ЧАЕС) по 03.09.1986 та з 01.05.1990 по 15.08.1992 у с. Дольськ Люьешівського району та з 16.08.1992 по даний час в с. Гірки Любешівського району, які віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.
Крім цього, як слідує з архівної довідки КЗВО «Луцький педагогічний коледж» Волинської обласної ради від 06.10.2025 № 73, ОСОБА_2 навчалася в Луцькому педагогічному училищі ім. Ярослава Галана на спеціальності «Вихованні в дошкільних закладах» на денній формі навчання з 01.09.1986 (наказ про зарахування від 22.08.1986 № 128) по 30.06.1990 (наказ про закінчення навчального закладу від 03.07.1990 № 64) та перебувала на канікулах І курс – з 12.01.1987 по 25.01.1987, з 29.06.1987 по 31.08.1987; ІІ курс – з 12.01.1988 по 25.01.1988, з 06.07.1988 по 31.08.1988; ІІІ курс – з 12.01.1989 по 25.01.1989, з 13.07.1989 по 31.09.1989 та ІV курс – з 12.01.1990 по 25.01.1990 (а.с. 7).
Позивач стверджує, що під час навчання у 1986-1990 роках в Луцькому педагогічному училищі ім. Ярослава Галана регулярно перебувала за своїм постійним місцем проживання у с.Дольськ та с.Гірки Любешівського (на даний час Камінь-Каширського) району, зокрема у періоди канікул.
Водночас, відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 (а.с. 10), ОСОБА_1 05.06.1989 прийнята на посаду вихователя в Підкормільський дитячий садок Любешівського районного відділу народної освіти Волинської області (наказ № 80 від 05.06.1989) та 17.07.1989 – звільнена з посади вихователя у зв`язку з виїздом на продовження навчання (наказ № 83 від 17.07.1989). 
Тобто, трудовою книжкою у межах досліджуваного періоду підтверджено і роботу позивача у зоні гарантованого добровільного відселення в червні-липні 1989 року (1 місяць 13 днів). 
Верховним Судом у постановах від 29.01.2020 у справі № 572/245/17 та від 17.06.2020 у справі № 572/456/17, від 11.03.2024 у справі № 500/2422/23 сформовано висновок про те, що підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні посиленого радіологічного контролю.
У постанові від 19.09.2019 у справі № 556/1172/17 Верховний Суд сформував висновок, згідно якого виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. Зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
Суд наголошує, що позивач надала і документ, що підтверджує її право на пільги та компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ, - посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).
Відповідачем як суб`єктом владних повноважень, рішення якого оскаржується, не надано доказів того, що видане позивачу посвідчення визнане недійсним, а наданий позивачу статус скасований; у цій справі відсутні підстави ставити під сумнів наданий позивачу статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 серед іншого зазначалось: Таким чином, право на пенсію відповідно до Закону №796-XII мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.
У постанові від 26.07.2023 у справі № 460/2589/20 Верховний Суд також зазначив, що дані трудової книжки не можуть спростувати факту постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення, що підтверджено відповідними довідками органу місцевого самоврядування та посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи. Враховуючи наявність у позивача посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи та довідки органу місцевого самоврядування, що підтверджує факт реєстрації та проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення, Верховний Суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність у позивача права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.
Водночас, суд зазначає, що період навчання позивача у Луцькому педагогічному училищі ім. Ярослава Галана не заперечує факту її проживання на території радіоактивного забруднення станом на 01.01.1993 не менше трьох років, зокрема, в періоди канікул, оскільки як зазначалося судом, відповідно до довідки, виданої КЗВО «Луцький педагогічний коледж» Волинської обласної ради від 06.10.2025 № 73 період навчання переривався на канікулярні періоди: – з 12.01.1987 по 25.01.1987, з 29.06.1987 по 31.08.1987; ІІ курс – з 12.01.1988 по 25.01.1988, з 06.07.1988 по 31.08.1988; ІІІ курс – з 12.01.1989 по 25.01.1989, з 13.07.1989 по 31.09.1989 та ІV курс – з 12.01.1990 по 25.01.1990.
У цій справі відсутні докази, які б свідчили про те, що позивач постійно проживала у період навчання з 01.09.1986 по 30.06.1990 на території населеного пункту, яке не відноситься до території радіоактивного забруднення.
Проаналізувавши вищенаведене, суд приходить до висновку, що твердження відповідача про те, що позивач прожила у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 менше 3 років є помилковими та не підтверджені належними і допустимими доказами.
Відтак суд зазначає, що оскільки матеріалами справи підтверджено фактичне проживання позивача ОСОБА_1 , зокрема, з 26.04.1986 по 03.09.1986, з 01.05.1990 по 15.08.1992 у с. Дольськ Любешівського району та з 16.08.1992 по 31.12.1992 у с. Гірки Любешівського району, з врахуванням канікулярних періодів з 12.01.1987 по 25.01.1987, з 29.06.1987 по 31.08.1987; ІІ курс – з 12.01.1988 по 25.01.1988, з 06.07.1988 по 31.08.1988; ІІІ курс – з 12.01.1989 по 25.01.1989, з 13.07.1989 по 31.09.1989 та ІV курс – з 12.01.1990 по 25.01.1990, періоду роботи у дитячому садку з 05.06.1989 по 17.07.1989, тобто у зоні гарантованого добровільного відселення, то це свідчить про можливість застосування до позивача початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки, передбаченої статтею 55 Закону №796-XII, так як обов`язковою умовою для такого застосування є постійне проживання особи у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС (з 26.04.1986 по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період).
Враховуючи наявність у позивача посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, довідки органу місцевого самоврядування, трудової книжки, довідки з місця навчання, що підтверджує фактичне проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 понад 3 роки, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.
Отже, пенсійний вік для позивача підлягає зменшенню на 6 років. 
Відтак суд приходить до висновку, що позивач, у відповідності до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, має право на призначення їй пенсії зі зниженням, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, пенсійного віку.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області від 12.11.2025 №032950013062 позивачу безпідставно відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, а тому його слід визнати протиправним та скасувати, а позов в цій частині необхідно задовольнити. 
Суд при вирішенні спору також враховує, що відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі – Порядок №22-1, зі змінами), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Так у межах спірних правовідносин заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Полтавській області та за результатом її розгляду прийнято рішення від 12.11.2025 №032950013062.
Необхідно зазначити, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.
Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08 лютого 2024 року у справі №500/1216/23.
З огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу IV Порядку №22-1, суд дійшов висновку, що належним відповідачем у цій справі є саме ГУ ПФУ в Полтавській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглянув заяву ОСОБА_1 та прийняв рішення від 12.11.2025 №032950013062 про відмову у призначенні пенсії.
Натомість ГУ ПФУ у Волинській області не здійснювало розгляд заяви позивача, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку відповідати за цим позовом. Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 ГУ ПФУ у Волинській області буде здійснювати позивачу виплату пенсії після її перерахунку.
Отже, позовні вимоги до ГУ ПФУ у Волинській області заявлені передчасно.
Щодо позовних вимог зобов`язати призначити пенсію зі зменшенням пенсійного віку з моменту виникнення права, то суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Оскільки позивач ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернулася із заявою про призначення пенсії 05.11.2025, то пенсія останній підлягає призначенню саме з 05.11.2025, тобто з дня звернення, оскільки в даному випадку звернення за пенсією відбулося пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Відтак, беручи до уваги зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи вимоги статті 245 КАС України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Полтавській області від 12.11.2025 №032950013062 про відмову в призначенні пенсії та зобов`язання відповідача ГУ ПФУ в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, з 05.11.2025.
Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 29.11.2025 (а.с.4).
У зв`язку із частковим задоволенням позову на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Полтавській області необхідно стягнути судовий збір у сумі 605,60 грн.
Керуючись статтями 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 12.11.2025 №032950013062 про відмову в призначенні пенсії. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, з 05.11.2025.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська обл., м. Луцьк, Київський м-н, 6, код ЄДРПОУ 13358826).
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області (36600, м. Полтава, вул. Гоголя, 34, код ЄДРПОУ 13967927). 

Суддя Р.С. Денисюк