ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

16 червня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 730/1596/25
Головуючий у першій інстанції - Луговець О. А.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/981/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючої-судді Шитченко Н.В.,
суддів Висоцької Н.В., Разгуляєвої О.В.,
із секретарем Зіньковець О.О., 
позивач ОСОБА_1 , 
відповідач ОСОБА_2 , 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Борзнянської міської ради Чернігівської області, Борзнянська міська рада Чернігівської області, Бахмацький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 30 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування усиновлення та внесення змін до актового запису про народження.

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила: скасувати усиновлення дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , усиновителем ОСОБА_2 , яке здійснено на підставі рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 26 вересня 2023 року; поновити первинні актові записи про народження дітей, зроблені до усиновлення, виключивши інформацію про батька дітей ОСОБА_2 , та вказати в графі «батько» ОСОБА_6 , змінити прізвище дітей з « ІНФОРМАЦІЯ_4 » на « ІНФОРМАЦІЯ_4 », змінити по батькові дітей з « ІНФОРМАЦІЯ_4 / ІНФОРМАЦІЯ_4 » на « ІНФОРМАЦІЯ_4 / ІНФОРМАЦІЯ_4 », а відомості про матір залишити без змін; зобов`язати Бахмацький відділ ДРАЦС внести відповідні зміни до первинних актових записів про народження та видати поновлені свідоцтва про народження дітей. 
Мотивуючи заявлені вимоги, зазначала, що з 19 серпня 2019 року до 09 липня 2025 року перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, у якому колишній чоловік на підставі судового рішення усиновив трьох її дітей від першого шлюбу: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Після офіційного визнання відповідача батьком дітей, позивачка почала спостерігати, що його відношення до дітей змінилося, він підвищував голос, проявляв агресію, втратив зацікавленість їх життям, що призводило до неодноразових конфліктів між подружжям та негативно впливало на сімейні стосунки й ставлення дітей до батька. У 2024 році їх родина виїхала до Німеччини. Під час перебування у цій країні стосунки у родині погіршилися, ставлення ОСОБА_2 до дітей не змінилося, він неодноразово наголошував на тому, що усиновлені діти не є рідними, заперечував свій біологічний батьківський статус, тому позивачка запропонувала відповідачу пожити окремо, на що він погодився. 
ОСОБА_2 указувала, що у період, коли подружжя проживало окремо, відповідач відмовлявся надавати дітям будь-яку допомогу, і таку поведінку нею розцінено як прояв повної байдужості до потреб неповнолітніх та ухилення від відповідальності за їх належне забезпечення та розвиток, що свідчило про небажання чоловіка сприймати дітей як власну сім`ю. Після офіційного розірвання шлюбу ОСОБА_2 не спілкується з усиновленими дітьми, змінив номер телефону, отже його батьківський статус є суто формальним, усиновлення суперечить інтересам дітей та не забезпечує їм сімейного виховання, оскільки відповідач не проявляє до них батьківської турботи, не цікавиться їх життям, здоров`ям, не турбується про фізичний і духовний розвиток, не надає достатньої матеріальної допомоги на їх утримання. Діти перестали сприймати ОСОБА_2 як близьку або авторитетну для них людину. Відповідач не вживав і не вживає заходів для відновлення спілкування з усиновленими дітьми та не здійснює належного виконання батьківських обов`язків, у зв`язку з чим позивачка наполягає на скасуванні усиновлення ОСОБА_2 трьох її дітей.
Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 30 січня 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування усиновлення та внесення змін до актового запису про народження відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 через представника - адвоката Кормушина В.О., вважаючи рішення суду невмотивованим і необґрунтованим, таким, що прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить його скасувати та задовольнити позовні вимоги повністю.
Вважає, що, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки висновкам психологів, показам дітей та свідка, наданим під час судового розгляду. У висновках психологів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 чітко та послідовно описується система психологічного та емоційного насильства з боку усиновлювача щодо дітей, зокрема систематичні крики, приниження, неспівмірні покарання, створення атмосфери страху та небезпеки вдома, а також повна емоційна відстороненість після переїзду за кордон. Психологи виснували, що надалі збереження правового зв`язку з особою, поведінка якої завдала дітям психологічної шкоди, суперечить їх найкращим інтересам. Всі троє дітей однозначно заявили про небажання повернення ОСОБА_2 до родини, зазначивши про систематичність його образ, обмеження свободи їх пересування, вживання відповідачем нецензурної лексики, постійні конфлікти, а також тривале психологічне насильство стосовно наймолодшої дитини - ОСОБА_18 . Свідок у судовому засіданні підтвердила, що під час спільного проживання усиновлювача з сім`єю неодноразово була очевидицею його агресивної поведінки відносно дітей, бачила, що після усиновлення відносини між дітьми та відповідачем погіршилось, діти постійно перебували у пригніченому стані. Наведеним обставинам суд належної оцінки не надав та не дотримався принципу найкращих інтересів дітей.
Сторона позивача вважає хибним посилання районного суду на висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19, оскільки в указаній справі вирішувалося питання про визначення місця проживання дитини з матір`ю, отже предмети позову та обставини справ не є тотожними. Водночас у постанові від 26 грудня 2024 року у справі № 561/474/24 Верховний Суд указав, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, і суд може не погодитися з таким висновком, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини. У цій справі органом опіки та піклування неналежно здійснено процедуру збору інформації та неповно вивчено відповідні докази. Під час прийняття рішення про неможливість надання висновку стосовно доцільності скасування усиновлення не були враховані пояснення дітей та не вжито належних заходів для повноцінного з`ясування позиції ОСОБА_2 .
Вважає, що, виснувавши про свідоме ігнорування відповідачем батьківських обов`язків щодо усиновлених дітей та повне самоусунення від їх виховання, матеріального утримання та розвитку, суд першої інстанції безпідставно не визнав ці обставини достатньою підставою для скасування усиновлення.
ОСОБА_1 не погоджується з висновком районного суду про те, що обраний матір`ю дітей спосіб захисту у вигляді скасування усиновлення переслідує її особисті інтереси і не відповідає найкращим інтересам самих дітей, оскільки у майбутньому вони будуть позбавлені можливості матеріального утримання від іншого з батьків, до усиновлення діти мали біологічного батька, який у випадку скасування усиновлення також може виконувати обов`язок щодо їх утримання, оскільки буде відновлено первинні актові записи про їх народження.
Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно проігнорував її неодноразові наміри налагодити контакт між усиновлювачем і дітьми, зокрема особисто телефоном, а також шляхом звернення до служби у справах дітей з метою отримання допомоги та проведення роз`яснювальної роботи з відповідачем щодо належного виконання ним батьківських обов`язків. Втративши інформацію про місцезнаходження ОСОБА_2 , позивачка направила лист-пропозицію про виконання ним батьківських обов`язків за місцем реєстрації відповідача в Україні.
Вважає, що під час вирішення спору суд вийшов за межі предмета доказування, надавши оцінку суб`єктивним мотивам позивачки та висловлюючи оціночні судження щодо її поведінки. У справах, що стосуються дітей, забезпечення їхніх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення та переважати над інтересами батьків, проте у цьому випадку суд фактично зосередився на переживаннях, намірах, емоціях та внутрішніх мотивах ОСОБА_2 , які не входять до кола обставин, що підлягають доказуванню у цій категорії справ. Суд залишив поза увагою те, що відповідач протягом розгляду справи не надав жодного належного та допустимого доказу, який би підтвердив його бажання надалі виконувати батьківські обов`язки, продовжувати брати участь в утриманні, вихованні, забезпеченні фізичного, морального та психоемоційного розвитку дітей.
Відповідачем та третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом термін не подавався.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування усиновлення та внесення змін до актового запису про народження, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не зазначено реальних причин зміни поведінки відповідача після усиновлення ним дітей, а також не надано доказів вжиття нею дієвих заходів, спрямованих на врегулювання конфліктної ситуації в родині, покращення відносин дітей та усиновлювача. Зазначив, що висновки психологів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 зводяться до психоемоційної діагностики дітей та констатації негативних проявів їх взаємовідносин з батьком, проте у цих висновках відсутні практичні поради та рекомендації щодо можливих шляхів вирішення проблеми, відновлення довіри у спілкуванні та формуванні сімейних зв`язків між відповідачем та усиновленими ним дітьми.
Районний суд виснував, що висловлене в судовому засіданні бажання позивачки в усьому відмежуватися від колишнього чоловіка свідчить лише про її емоції та пріоритет власних інтересів, а не захист прав та інтересів дітей. Суд погодився з доводами представника органу опіки та піклування про те, що обраний матір`ю дітей спосіб захисту у вигляді скасування усиновлення має на меті власний зиск і не відповідає найкращим інтересам самих дітей, оскільки на відміну від позбавлення батьківських прав, коли на відповідача обов`язково покладаються аліментні зобов`язання, у цьому випадку діти будуть позбавлені матеріального утримання від іншого з батьків, що негативно вплине на рівень матеріального забезпечення родини, й перш за все самих дітей. 
Колегія суддів погоджується з наведеними вище висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.
У справі встановлено, що відповідно до копій свідоцтв про народження ОСОБА_19 є матір`ю ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с. 14, 15, 16). 
19 серпня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_19 укладено шлюб, який зареєстрований Комарівською сільською радою Борзнянського р-ну Чернігівської обл., актовий запис № 02, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (т. 1 а.с. 13). Після реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище на ОСОБА_2Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 26 вересня 2023 року ОСОБА_2 оголошено усиновлювачем ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; внесено зміни до актових записів про народження дітей, складених Берестовецькою сільською радою Борзнянського р-ну Чернігівської обл., шляхом зазначення ОСОБА_2 батьком дітей; змінено прізвища дітей з « ІНФОРМАЦІЯ_4 » на « ІНФОРМАЦІЯ_4 », по батькові з « ІНФОРМАЦІЯ_4 / ІНФОРМАЦІЯ_4 » на « ІНФОРМАЦІЯ_4 / ІНФОРМАЦІЯ_4 »; імена, дату та місце народження дітей залишено без змін (т. 1 а.с. 17-20).
На виконання судового рішення Бахмацьким відділом ДРАЦС у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 31 жовтня 2023 року внесено відповідні зміни до актових записів про народження дітей № 10 від 12 жовтня 2008 року, № 05 від 14 квітня 2010 року, № 06 від 10 вересня 2014 року та видані повторні свідоцтва про народження дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 21, 22, 23, 181, 182, 183). Батьком дітей указаний ОСОБА_2 , а матір`ю - ОСОБА_1 .
Сторони та їх діти зареєстровані по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 10, 11 зворот), але фактично за цією адресою не проживають. 
Позивачка з дітьми з 23 вересня 2024 року мешкає у АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 24, 25). Місце перебування (знаходження) відповідача у цій країні невідомо.
Листом начальника Служби у справах дітей Борзнянської міської ради від 05 вересня 2025 року представника позивачки повідомлено, що ОСОБА_2 з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні усиновлених дітей та щодо усунення перешкод у спілкуванні з ними з боку матері дітей ОСОБА_1 до служби не звертався. ОСОБА_1 зверталася до служби з метою вжиття заходів для встановлення контакту ОСОБА_2 з усиновленими дітьми та проведення з ним роботи з метою належного виконання батьківських обов`язків. З ОСОБА_2 за номером телефону зв`язатися не вдалося. З правовими наслідками усиновлення та про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 був ознайомлений в процесі усиновлення (т. 1 а.с. 28). 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 03 вересня 2024 року відвідує клас професійної інтеграції при професійній школі - німецька, як друга мова у АДРЕСА_3 . Орієнтовна дата закінчення 25 липня 2025 року (т. 1 а.с. 29, 30).
ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав свідоцтво про рівень німецької мови як другої, відповідно до якого у Школі Кете-Лассен з 03 червня 2024 року пройшов тижневе навантаження у базовому рівні «Німецька як друга мова» з частковою інтеграцією у 9-й клас з предметів: Математика, Фізкультура в центрі «Німецька як друга мова» (т. 1 а.с. 31, 32-33).
ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримав свідоцтво про рівень німецької мови як другої, відповідно до якого у початковій школі Енгельсбі з 12 червня 2024 року пройшов тижневе навантаження у базовому рівні «Німецька як друга мова» з частковою інтеграцією у 4-й клас з предметів: Спорт, Мистецтво, Класна рада, Математика в центрі «Німецька як друга мова» (т. 1 а.с. 34, 35).
Директором Школи Кете-Лассен 17 березня 2025 року надано підтвердження про зарахування, відповідно до якого ОСОБА_25 отримав місце у школі на наступний навчальний 2025/2026 рік (т. 1 а.с. 36, 37).
Відповідно до повідомлень страхової компанії ОСОБА_26 , ОСОБА_25 та ОСОБА_3 застраховані у ній з 01 червня 2024 року (т. 1 а.с. 38, 39, 44, 45, 50, 51).
Листом директора гімназії ім. Пантелеймона Куліша Борзнянської міської ради від 04 червня 2025 року засвідчено, що 13 листопада 2023 року ОСОБА_23 зарахований здобувачем освіти до 8-а класу. З 16 квітня 2024 року переведений на дистанційну форму навчання у зв`язку із виїздом за кордон (Німеччина, м. Фленсбург). З часу усиновлення ОСОБА_27 (жовтень 2023 року) ОСОБА_2 освітній заклад не відвідував, з учителями не спілкувався, участі у батьківських зборах не брав. За весь період перебування у гімназії питання, які стосувалися навчання, виховання ОСОБА_4 класний керівник та вчителі-предметники вирішували з участю матері ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 123).
У листі в.о. директора Борзнянської ЗОШ І-ІІІ ступенів ім. Христини Алчевської Борзнянської міської ради від 04 червня 2025 року наявна інформація про те, що ОСОБА_25 навчався у Борзнянській початковій школі-філії з 1 по 4 клас. До 1-го класу був зарахований як ОСОБА_28 , а в 4-му класі прізвище змінено на ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв`язку з усиновленням. Мама , ОСОБА_1 , забезпечувала дитині умови для розвитку, цікавилася навчанням сина та відповідально ставилася до його виховання у сім`ї, відгукувалася на прохання класного керівника, регулярно відвідувала школу. У 5-му класі ОСОБА_30 навчався на індивідуальній формі навчання, оскільки натепер дитина проживає в Німеччині. Зв`язок з ОСОБА_18 відбувався через маму в онлайн режимі. Дитина вчасно виконувала всі завдання, мама відповідально ставилася до своїх обов`язків, координувала та контролювала навчальну діяльність сина. З батьком, ОСОБА_2 зв`язку не було (т. 1 а.с. 124).
Заочним рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 09 липня 2025 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 19 серпня 2019 року за актовим записом № 02, розірвано (т. 1 а.с. 26-27).
09 липня 2025 року психологом ОСОБА_16 складено психологічний висновок щодо психоемоційного стану ОСОБА_3 (16 років), згідно з яким дівчинка є відповідальною, зрілою та емоційно розвиненою особистістю, яка активно адаптується до значних змін у своїй сімейній системі. Вона демонструє глибоке розуміння конфліктної ситуації та позитивно сприймає відсутність конфліктів у домі після відходу вітчима. Важливо, що вона підтримує з ним зв`язок, коли потребує поради. Однією з рекомендацій є підтримання відкритого та довірливого спілкування з матір`ю, забезпечення простору для обговорення емоцій та переживань, ураховуючи її високу прив`язаність до матері (т. 1 а.с. 128-131). 
09 липня 2025 року психологом ОСОБА_16 складено також психологічний висновок щодо психоемоційного стану ОСОБА_23 (15 років), згідно з яким хлопчик перебуває у стані підвищеного внутрішнього занепокоєння, зумовленого сімейним конфліктом та процесом розлучення матері з небіологічним батьком. Незважаючи на природну потребу у батьківській фігурі, ОСОБА_27 усвідомлює втрату інтересу до нього з боку небіологічного батька. ОСОБА_31 сильно орієнтований на матір. Рекомендовано забезпечувати ОСОБА_27 психологічну підтримку для опрацювання внутрішнього занепокоєння, пов`язаного з сімейним конфліктом та допомоги у розвитку навичок емоційної саморегуляції; продовжувати підтримувати тісні зв`язки з матір`ю (т. 1 а.с. 133-135). 
За висновком психолога ОСОБА_16 , складеним 09 липня 2025 року щодо психоемоційного стану ОСОБА_5 (10 років), хлопчик є емоційно орієнтованою на близьких та соціально активною дитиною, демонструє високий рівень емоційного інтелекту та здатність до адекватної вербалізації почуттів. ОСОБА_18 активно адаптується до нових сімейних обставин, пов`язаних із відходом небіологічного батька. Припинення конфліктів у домі після відходу батька ОСОБА_30 сприймає позитивно, що сприяло покращенню його психологічного комфорту та відчуття безпеки у домашньому середовищі. Рекомендовано забезпечити стабільне та спокійне сімейне середовище, продовжувати підтримувати відсутність конфліктів у домі, що є важливим фактором психологічного благополуччя дитини, заохочувати позитивні взаємодії з матір`ю, братом та сестрою, які є для ОСОБА_18 основними джерелами емоційної підтримки (т. 1 а.с. 137-139).
03 жовтня 2025 року позивачка скерувала на ім`я ОСОБА_2 за адресою його зареєстрованого місця проживання лист-пропозицію, в якому пропонувала відповідачу розпочати належне виконання батьківських обов`язків відносно дітей, повідомити активний номер телефону, місце свого знаходження (перебування). Зазначила, що інакше звернеться до компетентних органів з метою скасування усиновлення (т. 1 а.с. 141, 142).
Відповідно до листа голови Борзнянської міської ради від 17 грудня 2025 року, скерованого на ім`я ОСОБА_1 , надати всебічний та обґрунтований висновок про доцільність скасування усиновлення неможливо (т. 1 а.с. 235-236). Мотивами такого рішення визначено те, що всі учасники процесу постійно проживають за межами України. Відповідно до чинного законодавства орган опіки та піклування Борзнянської міської ради не має повноважень та можливостей для проведення обстеження умов проживання осіб на території іноземної держави, здійснення соціального супроводу сім`ї за кордоном чи безпосереднього з`ясування обставин справи на місці. Надана заявницею інформація свідчить про відсутність зв`язку з усиновителем ОСОБА_2 та неможливість встановлення його поточного місцезнаходження, що унеможливлює отримання його пояснень, з`ясування його думки щодо скасування усиновлення та причин припинення його участі у вихованні дітей. Відсутність даних про батька обмежує можливість органу опіки та піклування гарантувати, що скасування усиновлення відповідатиме найкращим інтересам дітей, оскільки відсутня можливість порівняти та оцінити поточну роль обох батьків. 
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ч. 1, 6 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я та безпечні умови життя, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою ВРУ від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана ВРУ.
За приписами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.
За змістом ч. 1, 2, 4 ст. 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ст. 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого ст. 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.
За приписами ч. 3, 4, 5 ст. 232 СК України з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися питаннями її виховання та розвитку таким чином і обсягом, яке в мінімальному значенні закріплено у законодавстві та диктується загальними уявленнями про батьківство. При цьому, зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема, і на її прохання у звичайних побутових обставинах. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 204/586/20 та від 23 червня 2022 року у справі № 175/1713/20.
Усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків (ч. 1 ст. 238 СК України).
Статтею 239 СК України визначено, що у разі скасування усиновлення: припиняються на майбутнє права та обов`язки, що виникли у зв`язку з усиновленням між дитиною та усиновлювачем і його родичами; відновлюються права та обов`язки між дитиною та її батьками, іншими родичами за походженням; дитина передається за бажанням батьків або інших родичів їм, а якщо це неможливо, вона передається на опікування органові опіки та піклування; дитина має право на збереження прізвища, імені та по батькові, які вона одержала у зв`язку з усиновленням. За бажанням дитини їй присвоюється прізвище, ім`я, по батькові, які вона мала до усиновлення.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей, ратифікованою ЗУ «Про ратифікацію Європейської конвенції про усиновлення дітей» від 15 лютого 2011 року № 3017-VI, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом.
Завдання інституту усиновлення полягає у формуванні стабільних та гармонійних умов життя усиновленої дитини, тому, насамперед, стабільними, незмінними повинні бути самі відносини, які виникли внаслідок факту усиновлення. Припинення таких відносин може тяжко травмувати дитину та істотно відобразитися на її інтересах.
Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою ВРУ № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Нормами ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Проаналізувавши у повній мірі вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування усиновлення та внесення змін до актового запису про народження повністю відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.
За матеріалами справи встановлено, що сторони з 19 серпня 2019 року по 09 липня 2025 року перебували у зареєстрованому шлюбі, спільних дітей не мають.
У першому шлюбі позивачки народилися троє дітей - дочка ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 26 вересня 2023 року ОСОБА_2 оголошено усиновлювачем ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 ; внесено зміни до актових записів про народження дітей шляхом зазначення ОСОБА_2 батьком дітей; змінено прізвища дітей з « ІНФОРМАЦІЯ_4 » на « ІНФОРМАЦІЯ_4 », по батькові з « ІНФОРМАЦІЯ_4 / ІНФОРМАЦІЯ_4 » на « ІНФОРМАЦІЯ_4 / ІНФОРМАЦІЯ_4 ».
У 2024 році родина ІНФОРМАЦІЯ_4 виїхала до Німеччини. Діти асимілювалися, відвідують навчальні заклади, є застрахованими особами.
З вересня 2024 року сторони почали проживати окремо, діти мешкають разом з матір`ю. Відомості щодо фактичного місцезнаходження (перебування) ОСОБА_2 у Німеччині як на час розгляду справи у суді першої інстанції, так і станом на дату апеляційного перегляду у матеріалах справи відсутні.
ОСОБА_1 у період 2024-2025 років фінансувала потреби дітей, зокрема придбання продуктів харчування, одягу, взуття, навчальних матеріалів, електронних пристроїв (ноутбуків, телефонів), транспортні витрати (оплату учнівських проїзних квитків), медичні послуги, відпочинок та дозвілля (боулінг, басейн), що підтверджено наданими копіями чеків, квитанцій та рахунків з перекладом українською мовою (т. 1 а.с. 56-122).
Шлюбі між сторонами розірвано 09 липня 2025 року.
У 2025 році ОСОБА_1 зверталася до служби у справах дітей Борзнянської міської ради з метою вжиття заходів для встановлення контакту усиновителя ОСОБА_2 з усиновленими дітьми та проведення з ним роботи щодо належного виконання батьківських обов`язків. Поспілкуватися телефоном з ОСОБА_2 працівникам органу опіки та піклування не вдалося. 
17 грудня 2025 року органом опіки та піклування в особі Борзнянської міської ради ОСОБА_1. повідомлено про неможливість надання обґрунтованого висновку щодо доцільності скасування усиновлення через відсутність необхідної інформації, що зумовлено неможливістю спілкування з усиновлювачем та перевірки умов його проживання.
Проаналізувавши наведені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке.
Наявні в матеріалах справи докази засвідчують обставини проживання позивачки та її дітей у Німеччині, зокрема, навчання неповнолітніх та їх утримання ОСОБА_1 . Водночас суду не надано належних доказів свідомого та умисного ігнорування чи самоусунення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків щодо усиновлених дітей. Як правильно зазначили орган опіки і піклування, а також районний суд, встановити належно обставини наявності/відсутності усиновлювача у житті дітей, їх відносини, ситуацію, за якої припинилось спілкування та утримання, особисті контакти тощо за відсутності зворотнього зв`язку з ОСОБА_2 неможливо. Становище, яке викладає ОСОБА_1 , мотивуючи заявлені вимоги, є фактично її особистим баченням ситуації, яка склалася між дітьми та колишнім чоловіком. Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позов має певне емоційне забарвлення, оскільки шлюб між подружжям розірвано у липні 2025 року і вже через три місяці (у жовтні цього ж року) ОСОБА_1 звернулася з позовом про скасування усиновлення. 
Районний суд правильно виснував, що позивачкою не зазначено і за обставинами справи не встановлено реальних причин зміни поведінки відповідача після усиновлення ним дітей, а також не надано належних доказів вжиття нею заходів, спрямованих на врегулювання, у разі наявності, конфліктної ситуації в родині, покращення взаємин дітей із усиновлювачем. Колегія суддів не вважає такими заходами ні лист, направлений ОСОБА_1 за місцем реєстрації відповідача в Україні, ні її звернення до служби у справах дітей з приводу спонукання ОСОБА_2 до виконання батьківських обов`язків, оскільки скаржниця вочевидь була обізнана, що на території України усиновлювач не перебуває, про що зазначила у позовній заяві. Те, що контакти з відповідачем за місцем його реєстрації за таких обставин виключені, засвідчив і орган опіки і піклування при спробі спілкування з ОСОБА_2 . Отже, заходи, на які посилається скаржниця, як намагання врегулювання конфлікту, не були ні реальними, ні спрямованими на дійсне досягнення результату. 
З огляду на наведене апеляційний суд відхиляє і доводи ОСОБА_1 про те, що оскільки висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, відтак суд мав з ним не погодитись через недостатню обґрунтованість та суперечність інтересам дітей. У цій справі орган опіки та піклування правильно виснував про неможливість надання висновку стосовно доцільності скасування усиновлення внаслідок неможливості з`ясувати думку ОСОБА_2 з цього приводу, вислухати його пояснення та дослідити умови проживання відповідача. Складання відповідного висновку лише за бажанням та на замовлення заявника (однієї із сторін конфлікту) без повної інформації про обставини справи нівелюватиме роль органу опіки та піклування при вирішенні спорів щодо дитини загалом. 
Основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інших обставин, що негативно впливають на емоційний стан дитини. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі № 175/1713/20.
Проте за змістом психологічного висновку, складеного 09 липня 2025 року психологом ОСОБА_16 щодо психоемоційного стану ОСОБА_3 (16 років), дівчинка демонструє глибоке розуміння конфліктної ситуації та позитивно сприймає відсутність конфліктів у домі після відходу вітчима. Важливо, що вона підтримує з ним зв`язок, коли потребує поради. Тобто навіть після розлучення батьків ОСОБА_32 підтримувала зв`язок з відповідачем, що свідчить на користь того, що ОСОБА_2 , як батько, користувався у неї авторитетом.
Психологічним висновком від того ж числа, складеним тим же психологом, але щодо ОСОБА_27 , засвідчено, що хлопчик перебуває у стані підвищеного внутрішнього занепокоєння, зумовленого сімейним конфліктом та процесом розлучення матері з небіологічним батьком. Незважаючи на природну потребу у батьківській фігурі, ОСОБА_27 усвідомлює втрату інтересу до нього з боку небіологічного батька. Тобто психолог констатував, що дитина очевидно занепокоєна процесом розлучення та відчуває потребу у батьківській фігурі, що очевидно не говорить про те, що ОСОБА_2 не займав особливого місця в житті дитини та не був членом його родини. 
Отже, установивши, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між її колишнім чоловіком та усиновленими дітьми склалися стосунки, які роблять неможливим виконання ним батьківських обов`язків як усиновлювачем поза його волею, а також того, що усиновлення суперечить інтересам всіх дітей, не забезпечує їм сімейного виховання, тобто ОСОБА_1 не доведено наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 238 СК України, для скасування усиновлення, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів зважає також на те, що у рішенні Борзнянського районного суду Чернігівської області від 26 вересня 2023 року, яким ОСОБА_2 оголошено усиновлювачем щодо дітей позивачки, зазначено, що іншим рішенням Макарівського районного суду Київської області від 04 квітня 2023 року ОСОБА_6 (біологічного батька дітей) позбавлено батьківських прав щодо них. Таким чином, без належних та ґрунтовних підстав скасування усиновлення щодо дітей, які мають біологічного батька, вже позбавленого щодо них батьківських прав, не відповідатиме якнайкращим інтересам дітей.
Апеляційний суд відхиляє доводи скаржниці про неврахування думки дітей відповідно до положень ст. 171 СК України під час вирішення спору. Згідно з ч. 2, 3 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
Судом у присутності психолога заслухано думку ОСОБА_3 , 2008 року народження, ОСОБА_4 , 2010 року народження та ОСОБА_5 , 2014 року народження, які пояснили, що не хочуть повернення батька в родину. Тривалий час вони не бачили батька, він з ними не спілкується й ніяких зв`язків не підтримує.
Апеляційний суд виходить з того, що сама по собі озвучена позиція дітей не може бути єдиною підставою, яка повинна враховуватися при вирішенні питання про скасування їхнього усиновлення з огляду на те, що намір дитини не завжди може відповідати її інтересам, а тому при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, необхідно ґрунтовно досліджувати та оцінювати всі обставини справи, надавати належну правову оцінку доказам - кожному конкретно взятому та у сукупності. Таким чином, хоча думка дитини у вирішенні є важливою, вона не може бути визначальною, і така думка не є свідченням того, що скасування її усиновлення призведе до забезпечення якнайкращих інтересів всіх трьох дітей. 
Суд вважає, що, проживаючи лише разом з ОСОБА_1 , діти очевидно є більш прихильними до позивачки, що зумовило висловлену ними в судовому засіданні думку. На користь цих висновків свідчить викладена психологом у всіх висновках щодо дітей інформація про ключову роль матері, високий рівень їх прив`язаності до ОСОБА_1 , її значну роль та авторитет у їх житті. З огляду на позицію позивачки про необхідність скасування усиновлення діти, зважаючи на значний авторитет матері, висловились на її підтримку.
Колегія суддів погоджується з умовиводом районного суду щодо того, що висновки психологів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 засвідчують лише психоемоційну діагностику дітей та констатують негативні прояви їх взаємовідносин з батьком, проте не містять практичних порад та рекомендацій щодо можливих шляхів вирішення проблеми, відновлення довіри в спілкуванні та формуванні сімейних зв`язків між відповідачем та усиновленими ним дітьми.
Апеляційний суд виходить з того, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів.
Ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що перебування ОСОБА_2 у статусі усиновлювача зашкодить надалі усиновленим ним дітям, буде суперечити їх інтересам та перешкоджатиме нормальному розвитку. Інтересам дітей завжди відповідатиме збереження родинних зв`язків.
Те, що шлюб між сторонами розірвано, не може бути підставою для скасування усиновлення, оскільки разом з усиновленням ОСОБА_2 набув права та взяв на себе обов`язки щодо дітей, яких він усиновив, у тому ж обсязі, який мають біологічні батьки щодо дітей.
Ураховуючи наведені обставини у сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні. 
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, 

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 30 січня 2026 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 червня 2026 року.

Головуюча Н.В. Шитченко

Судді Н.В. Висоцька

О.В. Разгуляєва