Справа № 354/1605/24
Провадження по справі № 2/354/86/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді: Остап`юк М.В.
при секретарі судового засідання Крицкалюк Я.М.
за участі сторін:
представника позивача: ОСОБА_1 
представника відповідача: Комаренка В.Ю.
представника третьої особи: Ігнатенка О.Ю. 
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Яремче цивільну справу за позовом Державного спеціалізованого господарського підприємства "ЛІСИ УКРАЇНИ" в особі філії "ВОРОХТЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО" ДП "ЛІСИ УКРАЇНИ" до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України, Івано-Франківська обласна державна адміністрація, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування державної реєстрації земельної ділянки та визнання недійсним договору купівлі – продажу земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:
У серпні 2024 Державне спеціалізоване господарське підприємство "ЛІСИ УКРАЇНИ" в особі філії "ВОРОХТЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО" ДП "ЛІСИ УКРАЇНИ" звернулось з позовом до ОСОБА_2 (Відповідач 1), Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (Відповідач 2) про скасування державної реєстрації земельної ділянки та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що розпорядженням Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 07.02.1996 року №85 «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» Ворохтянському державному лісогосподарському підприємству було надано в постійне користування земельні ділянки лісового фонду за межами населених пунктів для ведення лісового господарства загальною площею 11746 га. Відповідно видано Державний акт на право постійного користування землею №002701, на підставі якого Позивачу надано у постійне користування земельну ділянку площею 4350,5га з цільовим призначенням для ведення лісового господарства. Однак, Позивач позбавлений права користування вказаною земельною ділянкою в повній мірі, оскільки на ній розташована земельна ділянка площею 0,125 га з кадастровим номером 2611092001:22:002:2776.
Державна реєстрація вказаної вище земельної ділянки була проведена Відділом у м. Яремчому Міськрайонного управління у Надвірнянському районі та м. Яремчому Головного управління Держтеокадастру в Івано-Франківській області 24.05.2018 року. Державна реєстрація права власності на вищевказану земельну ділянку за ОСОБА_2 була проведена 23.11.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Тимків Ю.С. Підставою виникнення права власності на вищевказаний об?єкт цивільних права був договір купівлі-продажу земельної ділянки серії та номер: 480 від 23.11.2020 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна.
Позивач зазначає, що факт віднесення спірної земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_2 , до земель лісового фонду, котрі перебувають в постійному користуванні Позивача, підтверджується Державним актом на право постійного користування землею №002701 та висновком експерта від 26 вересня 2023 року № 4454, згідно з яким спірна земельна ділянка всією площею, а саме 0, 125 га, входить в межі земельної ділянки, що передана у постійне користування ДП «Ворохтянський Лісгосп» на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ № 002701.
Скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки, що перебуває у власності Відповідача 1, є первісною позовною вимогою, натомість похідною позовною вимогою є визнання недійсним договору-купівлі продажу земельної ділянки, оскільки наслідком скасування державної реєстрації земельної ділянки є припинення її існування як об?єкта цивільних прав у розумінні статті 791 Земельного кодексу України. Зазначає, що відповідно до статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. За змістом положень статті 132 Земельного кодексу України, угоди про перехід права власності на земельні ділянки повинні містити зокрема і кадастровий номер земельної ділянки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2022 року у справі № 125/2157/19 зазначила, що вирішуючи питання про недійсність правочину судам необхідно враховувати, що згідно зі статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України, міжнародним договорам, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, якими передбачено, зокрема, право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так й іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Зі змісту ч.3 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. Отже, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину і хоча й не була титульним володільцем відчуженого майна, однак вважає своє право власності на це майно порушеним або вважає порушеним інше речове право на відчужене майно. За відсутності визначення поняття «заінтересована особа» такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Самі по собі дії осіб, зокрема щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права. Тому Позивач зазначає, що з огляду на такі законодавчі приписи, визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки має наслідком припинення речових прав Відповідача 1 на земельну ділянку, яка є предметом цього договору. У зв`язку з цим, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,125 га з кадастровим номером 2611092001:22:002:2776, зареєстровану 24.05.2018 року структурним підрозділом Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області - Відділом у м. Яремчому Міськрайонного управління у Надвірнянському районі та м. Яремчому ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області та визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки серії та номер №480 від 23.11.2020 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Тимків Ю.С., а також судові витрати покласти на Відповідачів пропорційно.
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2024 року відкрито провадження у справі і призначено до підготовчого судового розгляду (т.1, а.с.59).
14 серпня 2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача 2 Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про невизнання позовних вимог (т.1, а. с. 65-69).
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2025 витребувано у ДСП «Ліси України» в особі Філії «Ворохтянське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» оригінал Державного акту серії ІІ-ІФ № 002701, виданого на підставі рішення Поляницької сільської ради від 11.01.2001 року № 3 для огляду у судовому засіданні (т.1 а.с.108).
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2025 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України та Івано-Франківську обласну державну адміністрацію (т.1 а. с. 110).
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 03 березня 2025 витребувано у ДСП «Ліси України» в особі Філії «Ворохтянське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» оригінал Державного акту серії ІІ-ІФ №002701, виданого на підставі рішення Поляницької сільської ради від 11.01.2001 року № 3 для огляду у судовому засіданні (т.1 а.с.128).
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2025 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та визнано явку представника позивача обов`язковою (т.2 а. с.6-7).
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 10.02.2026 залучено до участі у справі правонаступника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України (т.2 а. с. 42).
05.05.2026 відбувся розгляд справи по суті.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Просив позов задовольнити у повному обсязі та солідарно стягнути з відповідачів судові витрати у справі. 
У судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Івано-Франківської ОДА позовні вимоги підтримав. Просив позов задовольнити.
У судовому засіданні представник відповідача 1 ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області заперечила відносно задоволення позовних вимог з підстав їх необґрунтованості. Зазначає, що ДСГП «Ліси України» в особі філії «Ворохтянське лісове господарство» ДСП «Ліси України» не надало достатніх доказів, які б підтвержували право користування землями лісового фонду відповідно до доданої копії Державного акту на право постійного користування, виданого Ворохтянському державному лісогосподарському підприємству. Позивачем не надано суду доказів, що він являється правонаступником Ворохтянського державного лісогосподарського підприємства. Обставини справи, викладені в позовній заяві ґрунтуються виключно на припущеннях, які не мають доказової сили, адже у відділі № 4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області відсутні Державний акт серії ІІ-ІФ № 002701 та запис про реєстрацію Державного акту серії ІІ-ІФ № 002701 в Книгах реєстрації державних актів. Також, позивачем не надано матеріалів лісовпорядкування, а саме планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, які складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, що містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення. Системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, висловленими у Постановах від 24 грудня 2014 року № 6-212цс14, від 25 січня 2015 року у справі № 6-224 цс14, від 23 грудня 2015 року № 6-377цс15, а також Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, висловлених у постановах від 30 січня 2018 року справа №707/2192/15-ц, від 19 вересня 2018 року справа № 362/6014/16-ц. Крім того, відповідно до ст. 1 ЛК України земельна лісова ділянка – земельна ділянка лісового фонду України з визначеними межами, яка надається або вилучається у землекористувача чи власника земельної ділянки для ведення лісового господарства або інших суспільних потреб відповідно до земельного законодавства. Однак, позивачем жодним чином не згадується в позові про наявні межові знаки винесені в натурі земельної ділянки, наданої у постійне користування Ворохтянському державному лісогосподарському підприємству. Отже, позивачем не надано до суду відповідних документів, що підтверджують право ДСП «Ліси України» в особі Філії «Ворохтянське лісове господарство» ДСП «Ліси України» на земельну ділянку площею 0,125 га з кадастровим номером 2611092001:22:002:2776 зокрема, планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, які б підтверджували належність спірної земельної ділянки до земель лісового фонду. Виходячи з цього, позивач не надав беззаперечних доказів того, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду ДСП «Ліси України» чи Філії «Ворохтянське лісове господарство» ДСП «Ліси України». Щодо визначення, яка вимога є похідною, а яка – основною, то представник Відповідача 1 зазначає, що сама по собі реєстраційна дія вчинена Державним кадастровим реєстратором є лише наслідком юридичного факту, який породжує набуття, зміну чи припинення права, і відповідно позовна вимога про скасування реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі є похідною, а не основною, як помилково зазначив позивач. В той же час відповідно до ст. 26 Закону України «Про землеустрій» розробниками документації із землеустрою є фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою. Згідно з статті 25 Закону України «Про землеустрій» відповідність документації із землеустрою в електронному вигляді положенням нормативно-технічних документів, норм і правил у сфері землеустрою засвідчується кваліфікованим електронним підписом сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою, з використанням кваліфікованої електронної позначки часу, а в паперовій формі - підписом та особистою печаткою сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою. Стаття 25 Закону України «Про землеустрій» встановлює, що розробники документації із землеустрою несуть відповідно до закону відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених цією документацією. Отже, відповідальність за якість робіт із землеустрою та відповідність технічної документації чинному законодавству, на основі якої вносяться відомості до Державного земельного кадастру несе розробник документації із землеустрою. Виходячи з цього, Державний кадастровий реєстратор здійснює реєстрацію на підставі Технічної документації із землеустрою. За нормами законодавства ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). Разом з тим, зазначаємо, що законодавством, котре регулює земельні правовідносини, встановлений порядок скасування реєстрації земельних ділянок, однак механізм виконання такої процедури не розроблений, оскільки у програмному забезпеченні «Національна кадастрова система» (далі – НКС), в якій вносяться відомості до Державного земельного кадастру, відсутній необхідний функціонал (розробниками не забезпечено в НКС всі необхідні функції. Таким чином, функціональна можливість програми, якою користується Державний кадастровий реєстратор, не дозволяє скасовувати державну реєстрацію земельних ділянок за іншими підставами, ніж зазначені в законодавстві, зокрема за рішенням суду в інших випадках ніж передбачено в абзацах третьому і четвертому частини десятої статті 24 Закону.
Крім цього, представник Відповідача 1 просила застосувати строки позовної давності, якщо суд прийде до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки реєстрація спірної земельної ділянки, яку позивач просить скасувати відбулася 24.05.2018 року, договір купівлі-продажу земельної ділянки укладено 23.11.2020 року, а позивач звернувся з позовом до суду 01.08.2024 року. Отже, строк позовної давності для звернення до суду – сплив.
Позивачу в силу закону і наданих повноважень повинно було бути відомо про можливе незаконне вилучення земель лісового фонду, однак жодних заходів щодо повернення спірної земельної ділянки ні з моменту її реєстрації, ні з моменту укладення спірного правочину позивачем не вживалося. Тому, вважає, що позивачем пропущено строки позовної давності для звернення до суду про скасування реєстрації земельної ділянки та визнання недійсним правочину, що є підставою для відмови у позові відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України. 
Просили у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, а судові витрати залишити за Позивачем.
У судові засідання відповідач 1 ОСОБА_2 жодного разу не з`являвся, відзиву на позов чи письмових пояснень не подавав. Про дату та час судових засідань повідомлявся судовими повістками за адресою зареєстрованого місця проживання згідно з відповіддю УДМС в Івано-Франківській області від 07.08.2024 вих. 3808, а саме: АДРЕСА_1 (т.1, а. с.58), а також шляхом опублікування оголошення на сайті Судової влади України (т.1 а. с.148, 202, т.2 а.с.15, 26, 45, 60).
Однак, повідомлення поверталися не врученими з відміткою: «за закінченням терміну зберігання» (т.1, а. с. 85,102), «відсутній адресат за вказаною адресою» (т.1 а. с. 163, 204, 215 т.2 а. с. 40, 71).
За загальним правилом щодо вручення судових повісток учасникам справи, визначеним цивільним процесуальним законодавством України, судова повістка надсилається учаснику, зокрема, за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України). 
У відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Оскільки матеріали справи свідчать про те, що судові повістки надсилалися за адресою згідно відомостей про адресу місця реєстрації ОСОБА_2 і поверталися до суду з відміткою: «відсутній адресат за вказаною адресою», то в силу положень ст. 128 ЦПК України, судові повістки вважаються врученими, а ОСОБА_2 – таким, що повідомлений належним чином. 
З огляду на це, Суд вважає, що права відповідача ОСОБА_2 не порушені внаслідок розгляду справи у його відсутності, оскільки Судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення останнього про дату та час судових засідань у цій справі.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України та треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судові засідання жодного разу не з`являлися, відзиву на позов чи письмових пояснень не подавали.
Про дату та часу судових засідань Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України повідомлялося шляхом доставки електронного документу в електронний кабінет (т.1, а. с.118, 150, 196, 209, т.2 а.с.20, 31, 51, 64),а третя особа ОСОБА_3 – судовими повістками за місцем реєстрації її проживання, а також шляхом опублікування оголошення на сайті Судової влади України (т.2 а. с. 16, 27, 46, 66), повідомлення поверталися з відміткою про вручення (т.2 а. с. 23,67). 
А також третя особа ОСОБА_4 – судовими повістками за місцем реєстрації її проживання, а також шляхом опублікування оголошення на сайті Судової влади України (т.2 а. с. 17, 28, 47, 62), однак, повідомлення поверталися не врученими з відміткою: «відсутній за вказаною адресою» (т.2 а. с. 37).
Оскільки Судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення третіх осіб про дату та час судових засідань у цій справі, то розгляд справи по суті можна проводити у їх відсутності.
Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно з частиною першою статті 167, частиною першою статті 170 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.
Відповідно до частини першої статті 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. 
Статтею 19 ЗК України визначено категорії земель, зокрема, це землі лісогосподарського призначення.
Згідно з частинами другою та третьою статті 1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.
Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Згідно з частиною третьою статті 1 Земельного кодексу України використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
За змістом частин першої та другої статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 18 ЗК України категорії земель України мають особливий правовий режим.
Відповідно до частини першої статті 57 ЗК України земельні ділянки лісового фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам.
Судом встановлено, що у постійному користуванні Ворохтянського державного лісогосподарського підприємства перебували землі для ведення лісового господарства, площею 4358,5 га, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ № 002701, виданого на підставі рішення Поляницької сільської ради № 3 від 11.01.2001 (т.1, а. с. 39-42).
Згідно наказу Державного комітету лісового господарства України № 87 від 03.04.2006 Ворохтянський держлісгосп був перейменований в 2006 році на ДП «Ворохтянське лісове господарство».
Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 28.10.2022 № 906 «Про припинення державного підприємства «Ворохтянське лісове господарство» ДП «Ворохтянське лісове господарство» реорганізовано шляхом приєднання до ДП «ЛІСИ УКРАЇНИ».
Відповідно до Статуту Державного спеціалізованого господарського підприємства "ЛІСИ УКРАЇНИ" (далі – ДП «ЛІСИ УКРАЇНИ»), затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 24.09.2025 № 206 (нова редакція), ДП «ЛІСИ УКРАЇНИ» є правонаступником Державного підприємства «Ворохтянське лісове господарство».
01.08.2024 року ДП «ЛІСИ УКРАЇНИ» звернулося до суду з даною позовною заявою до ОСОБА_2 , ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області про скасування державної реєстрації земельної ділянки та визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки.
Підставами позову, передусім, зазначено незаконність державної реєстрації та набуття відповідачем ОСОБА_2 права власності на землю державного лісового фонду, посилаючись на розташування спірної ділянки на території земель, що перебувають у постійному користуванні Позивача ДП «ЛІСИ УКРАЇНИ» як правонаступника Державного підприємства «Ворохтянське лісове господарство».
Судовим розглядом встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 10.05.2024 року № 377960510 (далі – Інформаційна довідка)  ОСОБА_2 володіє на праві власності земельною ділянкою площею 0,125 га з кадастровим номером 2611092001:22:002:2776 (т.1, а.с.43).
До Державного реєстру запис про право власності внесено приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Тимків Ю.С. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 55298943 від 23.11.2020 року.
Зі змісту Інформаційної довідки вбачається, що відповідач ОСОБА_2 набув право власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серії та номер 480, виданого 23.11.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Тимків Ю.С. (т.1, а. с. 43).
Разом з тим, вказаного Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.11.2020 року до матеріалів справи не долучено, суду для дослідження та оцінки не надано.
Як вбачається з відомостей в Поземельній книзі спірної земельної ділянки, Відповідач є останнім власником цієї земельної ділянки, попередніми були: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (т.1, а. с. 178 (на звороті) – 191).
Поземельна книга відкрита 24.05.2018 року. 
Зі змісту Витягу з Державного земельного кадастру, спірна земельна ділянка утворена в результаті поділу/об`єднання, у зв`язку з чим попередній кадастровий номер 2611092001:22:002:2601 скасований (т.1, а. с. 172-178).
Позивач стверджує, що вказана вище земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду і не може перебувати у власності Відповідача ОСОБА_2 .
На підтвердження цьому, зазначає, що факт віднесення спірної земельної ділянки до земель лісового фонду підтверджується Висновком експерта Львівського НДІСЕ від 26.09.2023 №4454.
Так, відповідно до вказаного висновку експерта, отриманого за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи по матеріалах кримінального провадження № 62020140000000501, земельна ділянка з кадастровим номером 2611092001:22:002:2776 площею 0.125 га входить в межі земельної ділянки, що передана у постійне користування ДІІ «Ворохтнянський Лісгосп» на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ПІ-ІФ №002701 (пункт 3). 
Відповідно до статтей 55, 56, 57 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.
Землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.
Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств.
Чинне земельне законодавство дозволяє громадянам та юридичним особам у встановленому законом порядку набувати у власність для лісорозведення земельні ділянки, а також мати у власності ліси, створені шляхом лісорозведення на набутих у власність у встановленому законом порядку земельних ділянках, а також самозалісені ділянки на набутих у власність у встановленому законом порядку земельних ділянках.
Фізичні та юридичні особи мають право на віднесення до земель лісогосподарського призначення земельних ділянок (у тому числі самозалісених), що перебувають у їх власності і належать до усіх категорій земель (крім земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення), а також на ведення на них лісового господарства.
Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.
У відповідності до частини першої, другої статті 149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. 
Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.
За змістом положень статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. 
Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування.
Таким чином, законодавством чітко передбачається, що при передачі громадянам чи юридичним особам земельної ділянки, в тому числі, лісогосподарського призначення, яка перебуває у постійному користуванні спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства мають передувати рішення органу місцевого самоврядування про вилучення цієї земельної ділянки та про зміну її цільового призначення.
Передумовою надання оцінки на предмет законності набуття у власність первісним власником спірної земельної ділянки є необхідним з`ясувати у якому порядку була передана у приватну власність спірна земельна ділянка.
Судом встановлено, як уже зазначалося вище, що відповідач ОСОБА_2 набув у приватну власність спірну земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки серії та номер 480 від 23.11.2020 року.
Разом з тим, суду не надано для дослідження вказаний Договір. 
Як уже зазначалося, із Витягу з Державного земельного кадастру та Поземельної книги було з`ясовано, що спірна земельна ділянка утворена в результаті поділу/об`єднання, попередній кадастровий номер 2611092001:22:002:2601 скасований, первинними власниками були ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
Однак, суд, не може встановити у якому порядку набула у власність ОСОБА_3 спірну земельну ділянку, оскільки відсутня інформація про це. Неможливо при відсутності таких доказів, з`ясувати на якій підставі отримала у власність спірну земельну ділянку ОСОБА_3 , остання була первісним власником цієї землі чи придбала на підставі цивільних правочинів у інших осіб; у якому порядку та на підставі якого рішення органу місцевого самоврядування надано у власність спірну земельну ділянку первісному власнику; та чи дотримано порядок, визначений законом, щодо передачі спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення у власність.
Будь-яких документів, які б свідчили про порядок набуття первісними власниками спірної земельної ділянки суду не надано.
У пункті 3 Висновку експерта від 26.09.2023 №4454, отриманого за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи у кримінальному провадженні № 62020140000000501 від 08.05.2020 року за ч. 2 ст. 364 КК України, експерт зазначив, що встановлення з якого періоду зазначена ділянка входить в межі земельної ділянки, що передана у постійне користування ДП «Ворохтнянський Лісгосп» не входить до кола питань, що вирішуються земельно-технічною експертизою. 
Суду також не надано інформацію про результати розгляду кримінальної справи № 62020140000000501 від 08.05.2020 року за ч. 2 ст. 364 КК України у рамках якої проведено експертизу та отримано висновок експерта, який є доказом у цій справі. Не надано інформацію про обставини цього кримінального провадження та чи встановлений факт неправомірного заволодіння землями лісогосподарського призначення та винних осіб. 
Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що спірна земельна ділянка вибула з державної власності всупереч чинному законодавству України. Жодних даних про те, на якій правовій підставі було оформлено право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2611092001:22:002:2776 матеріали справи не містять. Відповідач ОСОБА_2 згідно матеріалів справи набув право власності на спірну земельну ділянку за договором купівлі-продажу, доказів того, що він діяв недобросовісно позивачем не надано.
Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд звертає увагу, що одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На основі повно і всебічно досліджених матеріалів справи, оцінки належності, допустимості, достовірності, а також достатності долучених до неї доказів і їх взаємного зв`язку між собою, Суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, у зв`язку із відсутністю належних та достатніх доказів на обгрунтування позовних вимог, у зв`язку з їх недоведеністю.
Керуючись статтями 4, 5, 10, 12, 13, 76, 80, 81, 89,128, 259 ЦПК України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні позову Державного спеціалізованого господарського підприємства "ЛІСИ УКРАЇНИ" в особі філії "ВОРОХТЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО" ДП "ЛІСИ УКРАЇНИ" до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України, Івано-Франківська обласна державна адміністрація, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування державної реєстрації земельної ділянки та визнання недійсним договору купівлі – продажу земельної ділянки - відмовити.
Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин.
В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін:
Позивач:
Державне спеціалізоване господарське підприємство "ЛІСИ УКРАЇНИ", зареєстроване місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Руставелі Шота, будинок, 9а, ЄДРПОУ 44768034;
Філія "ВОРОХТЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО" Державного спеціалізованого господарського підприємства "ЛІСИ УКРАЇНИ", зареєстроване місцезнаходження: 78595, смт. Ворохта, вул. Данила Галицького, будинок 118, Надвірнянський район, Івано-Франківська область, ЄДРПОУ 45108310;
Відповідач 1: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; 
Відповідач 2: Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, зареєстроване місцезнаходження: 76014, м. Івано-Франківськ, вул. Академіка Сахарова, 34, Івано-Франківська область, ЄДРПОУ 39767437.
Треті особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:
Івано-Франківська обласна державна адміністрація, зареєстроване місцезнаходження: 76015, м. Івано-Франківськ, вул. Грушевського, 21;
Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України, зареєстроване місцезнаходження: 01008, Україна, м. Київ, вулиця М. Грушевського, 12/2.
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:
ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: 78260, с. Гвіздець, Коломийського району, Івано-Франківська області, Івано-Франківської області, РНОКПП НОМЕР_2 .
ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя:        Марія ОСТАП`ЮК