ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року	Львів	Справа № 500/5528/24 пров. № А/857/6211/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді - Мікули О. І.,
суддів - Кузьмича С. М., Курильця А. Р., 

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року у справі №500/5528/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,-
суддя в 1-й інстанції – Дерех Н. В.,
час ухвалення рішення – 07 січня 2025 року,
місце ухвалення рішення – м. Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення – 07 січня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів- Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 12 серпня 2024 року №728 “Про результати службового розслідування стосовно ОСОБА_1 ”, визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04 серпня 2024 року №689 “Про преміювання військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 за їх особистий внесок у загальні результати служби у липні 2024 року” в частині, що стосується молодшого сержанта ОСОБА_1 , визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04 серпня 2024 року №690 “Про виплату додаткової винагороди за липень НОМЕР_3 особовому складу військової частини НОМЕР_1 ” в частині, що стосується молодшого сержанта ОСОБА_1 , зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити йому щомісячну премію за підсумки роботи за липень 2024 року та додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” за липень 2024 року.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано Наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04 серпня 2024 року №689 "Про преміювання військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 з їх особистий внесок у загальні результаті служби у липні 2024 року" щодо молодшого сержанта ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано Наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04 серпня 2024 року №690 "Про виплату додаткової винагороди за липень 2024 року особовому складу Військової частини НОМЕР_1 " щодо молодшого сержанта ОСОБА_1 . Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 повторно вирішити питання про нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної премії за підсумками роботи за липень 2024 року та додаткової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за липень 2024 року пропорційно часу проходження служби ОСОБА_1 за вказаний місяць, з врахуванням правових висновків, викладених судом у даному рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач- Військова частина НОМЕР_1 оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що на час видачі наказів командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно - господарської діяльності) від 04 серпня 2024 року щодо молодшого сержанта ОСОБА_1 №689 «Про преміювання військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 за їх особистий внесок у загальні результати служби у липні 2024 року» та «Про виплату додаткової винагороди особовому складу військової частини НОМЕР_1 » було встановлено на підставі рапортів головного сержанта мінометної батареї старшого сержанта ОСОБА_2 та доповідей командира військової частини НОМЕР_1 факт відсутності молодшого сержанта ОСОБА_3 за місцем тимчасового розташування мінометної батареї 20 липня 2024 року з 23:00 та встановлення місця знаходження останнього 22 липня 2024 року, тобто самовільне перебування поза місцем тимчасового розташування мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 до 3 діб, тобто в його діях наявний склад дисциплінарного правопорушення, а тому зазначені накази відповідають чинним нормативно - правовим актам. Крім того, покликається на те, що відповідно до пункту 5 розділу ХVІ Порядку №260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються у випадку невиходу на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення, тобто позбавляються виплати премії за місяць, у якому здійснено самовільне залишення частини (місця служби). З врахуванням наведеного вище просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити повністю.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про те, що станом на момент прийняття оскаржуваних наказів №689 та №690 від 04 серпня 2024 року, останні не відповідали і не могли відповідати таким вимогам як обґрунтованість та вмотивованість, оскільки результати службового розслідування були затверджені 12 серпня 2024 року, тобто лише через 8 (вісім) днів з дня прийняття оскаржуваних наказів. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху з підстав недолучення до матеріалів справи документа про сплату судового збору, а також документа про направлення апеляційної скарги з додатками іншим учасникам.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року витребувано вказану справу з Тернопільського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Представник позивача 11 квітня 2025 року подав клопотання про повернення апеляційної скарги у зв`язку з невчасним виконанням вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, однак колегія суддів таке відхиляє за його безпідставністю. 
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року продовжено строки розгляду вказаної справи.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 16 серпня 2022 року по теперішній час (довідка Військової частини НОМЕР_1 №617 від 07 вересня 2024 року).
Відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, “Порядку проведення службового розслідування в Збройних Силах України”, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 за №608, зареєстрованого Міністерством юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (з наступними змінами), а також наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 21 липня 2024 за №602 на підставі рапорту головного сержанта мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_4 вх.№1858 від 21 липня 2024 року, начальником групи цивільно-військового співробітництва штабу військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_5 , з метою уточнення причин і умов, що сприяли самовільному залишенню місця тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 , а також встановлення ступеня вини старшого навідника 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 чиї дії або бездіяльність стали причиною правопорушення, проведено службове розслідування.
За результатами проведеного службового розслідування складено Акт від 11 серпня 2024 року, яким, зокрема, встановлено, що старший навідник 1 мінометного взводу мінометної батареї Військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_1 20 липня 2024 року приблизно о 23 год. 00 хв. був відсутній під час перевірки наявності особового складу мінометної батареї Військової частини НОМЕР_1 . На телефонні дзвінки не відповідав, двері квартири, в якій тимчасово проживає, не відкривав. 21 липня 2024 року і 22 липня 2024 року молодший сержант ОСОБА_1 знаходився у місці тимчасового проживання, відпочивав після виконання бойових завдань на позиціях, ходив у магазин, бачився з побратимами. 22 липня 2024 року молодший сержант ОСОБА_1 у месенджері Сигнал повідомив старшому сержанту ОСОБА_4 , що перебуває у місці проживання і нікуди з частини не відлучався. Таким чином, поза зв`язком молодший сержант ОСОБА_1 перебував менше трьох діб. У вказаному Акті зроблено висновок, що залишення тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 без поважних на те причин молодший сержант ОСОБА_1 вчинив не навмисно, а також встановлено порушення вимог статей 11, 12, 14, 16, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4, 45 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України. У резолютивній частині Акту запропоновано притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
Після цього, Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12 серпня 2024 року №728, за порушення вимог статей 11, 12, 14, 16, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4, 45 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, керуючись вимогами статей 45, 54 пунктом "б" статті 48 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, старшого навідника 1 мінометного взводу мінометної батареї Військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 притягнено до дисциплінарної відповідальності - оголошено "Догану".
Також Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04 серпня 2024 року №690 вирішено не встановлювати виплату додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн та 100000,00 грн в розрахунку на місяць за липень 2024 року пропорційно часу проходження військової служби військовослужбовцями, які зараховані до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , відповідно до Додатку 1 до цього Наказу; Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04 серпня 2024 року №689 вирішено не виплачувати щомісячну премію за підсумками роботи у липні 2024 року згідно додатку 1 (молодший сержант ОСОБА_1 ) у зв`язку із самовільним залишенням військової частини військовослужбовцями, вживанням спиртних напоїв.
Вважаючи протиправними зазначені вище накази, позивач звернувся з цим позовом у суд. 

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірні Накази відповідача - 1 №689 та №690 від 04 серпня 2024 року є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки позивач виконував свій військовий обов`язок впродовж липня 2024 року за виключенням трьох діб відсутності, що, на думку суду, не може позбавляти його відповідних виплат за повний липень 2024 року, а тому з метою належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача - 1 - Військової частини НОМЕР_1 повторно вирішити питання про нарахування та виплату щомісячної премії за підсумками роботи за липень 2024 року та додаткової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за липень 2024 року пропорційно часу проходження служби ОСОБА_1 за вказаний місяць з врахуванням правових висновків, викладених судом у даному рішенні. Разом з тим, суд першої інстанції, перевіряючи на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 12 серпня 2024 року №728 “Про результати службового розслідування стосовно ОСОБА_1 ”, дійшов висновку про те, що відповідач - 1 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, що свідчить про відсутність підстав для скасування вищезазначеного наказу.

Колегія суддів зазначає, що апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, тому з врахуванням ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Даючи правову оцінку висновку суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, колегія суддів вважає, що такий відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (пункт 3), який продовжувався і триває до сьогодні.
Згідно зі ст.1 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
За змістом ч.4 ст.2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Законом України “Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України” від 24.03.1999 №551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до ст.1-4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.
Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Згідно зі ст.9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України “Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України” від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби) військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
За змістом ст.11, 12 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Відповідно до ст.14,16,17 Статуту внутрішньої служби із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.
Згідно зі ст.26,27,30 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України “Про оборону України” дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.
Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.
Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.
За змістом ст.49 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.
Солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна.
Відповідно до ст.127 Статуту внутрішньої служби солдат підпорядковується командирові відділення.
Старший солдат (старший матрос) є помічником командира відділення та зобов`язаний допомагати командирові відділення в навчанні солдатів, заміщувати його у разі відсутності.
Згідно з п.84, 85 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України.
На виконання ст.85 Дисциплінарного статуту Наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі, Порядок №608).
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608.
За змістом п.1 розд. ІІ Порядку №608 службове розслідування серед іншого може призначатися у разі: - невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; - невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Відповідно до п.3 розд. ІІ Порядку №608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Згідно з п.8 розд. ІІІ Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.
За змістом п.1 розд. ІV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: - дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; - виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; - розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.
Відповідно до розд.V Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.
Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Згідно з п.6 розд. VI Порядку №608 якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
За змістом ч.1,2 ст.45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Приписами Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено можливість реагування керівним складом на військовослужбовця за фактичне невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.
У разі виникнення таких обставин командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Дисциплінарний проступок, в контексті дисциплінарної відповідальності, можливо охарактеризувати як протиправну дію чи бездіяльність службовця, що порушує встановлений порядок виконання своїх обов`язків, встановлені вимоги до військової дисципліни або громадського порядку.
У свою чергу, дисциплінарне стягнення є мірою відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, яке лежить у колі дискреційних повноважень суб`єкта, відповідального та зацікавленого у дотриманні службовцем відповідних вимог дисципліни.
Дисциплінарне стягнення виступає результатом карного процесу уповноваженої на це особи, що несе в собі наслідки особистого немайнового та майнового характеру.
Такі стягнення виражаються у вигляді негативної оцінки до певної події та засудженні поведінки службовця, вину та причетність якого буде належним чином встановлено.
У зв`язку з чим, заходи реагування у виді дисциплінарного стягнення є результатом встановлення істини у певній події, яка порушує вимоги дисципліни або належності виконання покладених на особу обов`язків з проходження служби. Такі заходи мають на меті попередити особу про необхідність дотримання встановлених до неї вимог, а також про можливість застосування більш суворого дисциплінарного стягнення у випадку повторних порушень дисципліни, що повинно спонукати службовця належним чином виконувати свої обов`язки та попередити, що усі наступні порушення не будуть залишені поза увагою.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно зі ст.85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, “Порядку проведення службового розслідування в Збройних Силах України”, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 за №608, зареєстрованого Міністерством юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (з наступними змінами), а також наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 21 липня 2024 за №602 на підставі рапорту головного сержанта мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_4 вх.№1858 від 21 липня 2024 року, начальником групи цивільно-військового співробітництва штабу військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_5 , з метою уточнення причин і умов, що сприяли самовільному залишенню місця тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 , а також встановлення ступеня вини старшого навідника 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 чиї дії або бездіяльність стали причиною правопорушення, проведено службове розслідування.
За результатами проведеного службового розслідування складено Акт, яким запропоновано відповідно до ст.5 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-ХІУ, за неналежне виконання обов`язків військової служби та порушення вимог статей 11,12,14, 16,49 та 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІУ, а також ст.4 та 45 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-ХІУ, старшого навідника 1 мінометного взводу мінометної батареї Військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності; відповідно до пункту 6 розділу VI “Порядку проведення службовою розслідування у Збройних Силах України”, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017р. за №608, зареєстрованою Міністерством юстиції України 13.12.2017р. за №1503/31371 (з наступними змінами), - встановленим порядком повідомити органи прокуратури та ВСП про вчинення старшим навідником І мінометною взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_1 дисциплінарною правопорушення.
Колегія суддів зазначає, що доказів, які спростовують висновки відповідача щодо самовільного залишення частини (місця несення служби), викладені в Акті службового розслідування, а також доказів повідомлення свого безпосереднього командира щодо фактичного місця знаходження (перебування), причин та обставин самовільного залишення місця розташування військової частини та отримання відповідного дозволу свого безпосереднього командира на залишення військової частини (місця несення служби), позивачем суду не подано та судом таких доказів не здобуто.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 12 серпня 2024 року №728 “Про результати службового розслідування стосовно ОСОБА_1 ” не оскаржується в апеляційному порядку, та в процесі апеляційного провадження не було виявлено порушень, допущених судом першої інстанції, які б призвели до неправильного вирішення справи в цій частині, тому колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржуване рішення в цій частині.

Даючи правову оцінку правомірності скасування судом першої інстанції оскаржуваних наказів від 04 серпня 20245 року №689 та №690, колегія суддів зазначає наступне.
Приписами ч.2 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Як вбачається з матеріалів справи, Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04 серпня 2024 року №690 вирішено не встановлювати виплату додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн та 100000,00 грн в розрахунку на місяць за липень 2024 року пропорційно часу проходження військової служби ОСОБА_1 та Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04 серпня 2024 року №689 вирішено не виплачувати щомісячну премію за підсумками роботи у липні 2024 року згідно з додатком 1 (молодший сержант ОСОБА_1 ) у зв`язку із самовільним залишенням військової частини військовослужбовцями, вживанням спиртних напоїв.
Так, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. 
При цьому, матеріалами справи стверджується, що за результатами проведеного службового розслідування складено Акт від 11 серпня 2024 року, на підставі якого командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ від 12 серпня 2024 року №728, яким за порушення вимог статей 11,12,14,16,49,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4, 45 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, керуючись вимогами статей 45, 54 пунктом "б" статті 48 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, старшого навідника 1 мінометного взводу мінометної батареї Військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 притягнено до дисциплінарної відповідальності - оголошено "Догану".
Колегія суддів зазначає, що суб`єкт владних повноважень повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування.
Разом з тим, наведені вище обставини підтверджують, що прийняті оскаржувані накази 04 серпня 2024 року, тобто не за наслідками проведеного службового розслідування, оскільки такі передували наказу, яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, тобто, акт службового розслідування та наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності складено в часі пізніше.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач виконував свій військовий обов`язок упродовж липня 2024 року за виключенням трьох діб, встановлених за результатами службового розслідування, а тому позбавляти його відповідних виплат за повний липень 2024 року не відповідає нормам чинного законодавства.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірні Накази відповідача - 1 №689 та №690 від 04 серпня 2024 року є протиправними та підлягають скасуванню та з метою належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача - 1 - Військову частину НОМЕР_1 повторно вирішити питання про нарахування та виплату щомісячної премії за підсумками роботи за липень 2024 року та додаткової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за липень 2024 року пропорційно часу проходження служби ОСОБА_1 за вказаний місяць з врахуванням правових висновків, викладених судом у цьому рішенні.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) №303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Крім того, колегія суддів зазначає, що рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року у справі №500/5528/24 в частині відмовлених позовних вимог не оскаржується в апеляційному порядку, тому колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржуване рішення в цій частині.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог у частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року у справі №500/5528/24 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 04 травня 2026 року.