П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 133/934/26
Суддя-доповідач Яремчук К.О. 
18 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
судді-доповідача Яремчукa К.О., 
суддів - Гнап Д.Д.,  Сушка О.О.,  
за участі серкетаря судового засідання Криворучко А.С.,
апелянта ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області (ухвалене суддею Дем`яновою Ж.М. у м. Козятині) від 04 травня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до поліцейського батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Осьмірка Максима Вікторовича, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції
ОСОБА_1 звернувся до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до поліцейського батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6832403 від 14 березня 2026 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 340 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (водій перевищив встановлені обмеження швидкості руху на 30 км/год).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідачем порушено спосіб фіксації швидкості руху, а саме вимірювання здійснювалось приладом TruCAM із рук без стаціонарного закріплення, що суперечить статті 40 Закону «Про Національну поліцію» та створює похибку при замірі швидкості.
Вказував на порушення процедури розгляду справи, адже поліцейський не відреагував на його усне клопотання про надання можливості скористатися послугами адвоката та перенесення розгляду справи за місцем реєстраці.
Окрім того, на думку позивача, на ділянці дороги, де його зупинили, повинен бути встановлений дорожній знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху», проте такого знаку встановлено не було. 
Ураховуючи викладене, просив скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності серії ЕНА № 6832403 від 14 березня 2026 року.
За результатами розгляду такого позову Козятинський міськрайонний суд Вінницької області 04 травня 2026 року ухвалив рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог.
Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 зареєстрований в державному реєстрі транспортних засобів вимірювальної техніки та дозволений для використання на території України, а прилад TruCam LTI 20/20 з серійним номером ТС 000804 пройшов періодичну повірку, сертифікат якої був чинний станом на дату винесення оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Суд врахував, що фотознімок та відеозапис, здійснений сертифікованим приладом TruCam ТС 000804, є отриманими у встановленому законом порядку доказами того, що позивач перевищив дозволену законом швидкість.
Також суд першої інстанції зазначив, що порушення позивачем швидкісного режиму 14 березня 2026 року фіксувалось не в автоматичному режимі, що свідчить про безпідставність його доводів стосовно необхідності встановлення на цій ділянці автомобільної дороги дорожнього знаку 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» та стаціонарного облаштування приладу TruCAM.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова винесена суб`єктом владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.
Короткий зміст апеляційної скарги
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, постанову про накладення адміністративного стягнення скасувати, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.
В обґрунтування апеляційної скарги її автор зазначив, що відповідачем порушено спосіб фіксації швидкості руху, адже вимірювання швидкості здійснювалось приладом TruCAM без стаціонарного закріплення, що суперечить статті 40 Закону «Про Національну поліцію».
Апелянт також зазначив, що судом першої інстанції не досліджено відеозапис з нагрудної відеокамери поліцейського, на якому, як він стверджує, зафіксовано порушення процедури розгляду справи та незаконне утримання позивача на місці зупинки. 
Крім того, судом не надано оцінки тим обставинам, що позивачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення заявлялося клопотання про надання можливості скористатися послугами адвоката та перенесення розгляду справи за зареєстрованим його місцем проживання.
Усе вищевикладене, на переконання апелянта, свідчить про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимоги.
Інших заяв по суті справи від учасників до суду апеляційної інстанції не надходило. 
Стислий виклад встановлених обставин
14 березня 2026 року поліцейським 1 взводу 1 роти 1 батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району Управління патрульної поліції у Вінницькій області капралом поліції Осьмірком Максимом Вікторовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6832403, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення. 
Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що ОСОБА_1 14 березня 2026 року о 12:58 год. в населеному пункті Перемога рухався на транспортному засобі Jeep Patriot Sport (державний номерний знак НОМЕР_1 ) зі швидкістю 80 км/год., що свідчить про перевищення дозволеної швидкості руху на 30 км/год., чим порушив пункт 12.4 Правил дорожнього руху України. Швидкість руху вимірювалася приладом TruCAM TC000804.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Приписами частин першої - третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Порядок дорожнього руху на території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР України).
Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з пунктом 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Відповідно до підпункту "б" пункту 12.9 ПДР України водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.
Згідно з частиною 1 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Так, встановленими у цій справі обставинами підтверджується те, що 14 березня 2026 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Jeep Patriot Sport (державний номерний знак НОМЕР_1 ), рухався в населеному пункті Перемога зі швидкістю 80 км/год. Зокрема про таку обставину свідчить фотодоказ, зафіксований лазерним вимірювачем швидкості TruCam серії ТС 000804, який здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. 
Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.
Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.
Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.
Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.
Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.
Тобто, фотознімок, здійснений сертифікованим приладом TruCam ТС000804, є належним доказом того, що позивач перевищив встановлену швидкість, вчинивши тим самим адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП.
При цьому колегія суддів враховує те, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів. 
Отже, даний прилад фіксує правопорушення в автоматичному режимі, навіть у випадку тримання посадовою особою (інспектором) його в руках.
Стаття 40 Закону України "Про національну поліцію" передбачає, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою : 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену фототехніку і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз повинна бути розміщена на видному місці.
Відтак за технічними характеристиками лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання швидкості руху транспортних засобів в ручному режимі, а тому його дані можливо розцінювати як доказ у справі.
Таким чином, доводи апелянта про неможливість здійснення вимірювання швидкості руху за допомогою приладу TruCam, який не облаштований стаціонарно, не приймаються до уваги, оскільки відповідно до листа державного підприємства «Укрметртестстандарт» від 01 липня 2025 року вих. № 22-38/30 лазерний вимірювач TruCam LTI 20/20 відноситься саме до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань, а крім основного (ручного) режиму вимірювач TruCam LTI 20/20 також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі.
Зафіксоване перевищення дозволеної швидкості руху позивачем становить 30 км/год., що перевищує визначений рівень похибки та не обумовлене нею, а тому колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на некоректне вимірювання працівниками поліції швидкості руху транспортного засобу, що здійснене із застосуванням пристрою, що не був закріплений стаціонарно.
За таких обставин слід погодитись із висновками суду першої інстанції, що факт вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення є доведеним та підтверджується належними та допустимими доказами (зокрема фотознімком, здійсненим сертифікованим приладом TruCam ТС000804).
Доводи апелянта щодо нероз`яснення йому передбачених КУпАП прав, незаконного утримання на місці зупинки, а також ненадання можливості скористатися юридичною допомогою не підтверджені жодними доказами, а тому не беруться до уваги. 
Більше того як при поданні позовної заяви до суду першої інстанції, так і при поданні до апеляційного суду апеляційної скарги позивач не скористатися юридичною допомогою адвоката, що додатково свідчить про необґрунтованість таких аргументів.
Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що встановленими у справі обставинами підтверджується правомірність винесеної постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частин 1 - 3 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Окрім того, частина перша статті 2 та частина четверта статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, що полягає у справедливому, неупередженому та своєчасному вирішенні судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції, що оскаржується, відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону.
Доводи апеляційної скарги, які були підставою для відкриття апеляційного провадження, не знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду та не спростовують висновки суду першої інстанції по суті справи, а тому не приймаються судом як належні.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, зважаючи на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, та відсутність у зв`язку із цим підстав для задоволення його позовних вимог.
Висновки щодо розподілу судових витрат
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, тому з урахуванням положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 139, 243, 250, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, 
ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04 травня 2026 року - без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і не може бути оскаржене в касаційному порядку (частина 3 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя-доповідач 	 		Яремчук К.О.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гнап Д.Д.    Сушко О.О.