Справа № 750/3933/26
Провадження № 2/750/2477/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:
судді Косенка О.Д.,
секретар судових засідань Суконнова В.М., 
за участю позивача – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання дітей,-

в с т а н о в и в:

у квітні 2026 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі -відповідач) про припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментах.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова у справі № 750/768 /16-ц від 29.04.2016 р. з Позивача на користь Відповідача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 2/5 частин всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 27 січня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні у Деснянському відділі державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що підтверджується довідкою № 51133652 від 21.03.2025 про наявність заборгованості зі сплати аліментів.
Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова у справі № 750/1680 /25 від 16.05.2025 р. Відповідача було позбавлено батьківських прав по відношенню до її неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначеним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова було встановлено, що після розірвання шлюбу з грудня 2024 року малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживають з Позивачем та перебувають на його повному матеріальному забезпечені. А відповідачка ОСОБА_2 ухиляється від виконання обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню малолітніх дітей.
Ухвалою суду від 14.04.2026 відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
Ухвалою суду від 29.04.2026, яка занесена до протоколу судового засідання підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті на 20.05.2026.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомляла, жодних заяв від неї не надходило. 
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Верховного Суду від 19.05.2021 у справі № 910/16033/20, від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20, від 23.01.2023 у справі 496/4633/18, від 22.03.2023 у справі № 905/1397/21, від 30.08.2023 у справі № 910/10477/22).
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. 
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні поясненням, викладеним у позовній заяві. Також зазначив, що на даний час місце перебування Відповідача йому невідоме, зв`язок з нею відсутній. Спільні діти проживають з ним, перебувають на повному його утриманні.
Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова у справі № 750/768 /16-ц від 29.04.2016 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 2/5 частин всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 27 січня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття.
Згідно з довідкою № 51133652 від 21.03.2025 виданою Деснянським відділом державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що Позивач має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 74944,20 грн (а.с.9).
Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова у справі № 750/1680 /25 від 16.05.2025 р.  ОСОБА_2 було позбавлено батьківських прав по відношенню до її неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6-8).
Зазначеним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова було встановлено, що після розірвання шлюбу з грудня 2024 року малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживають з Позивачем та перебувають на його повному матеріальному забезпечені. А відповідачка ОСОБА_2 ухиляється від виконання обовязків по вихованню та матеріальному утриманню малолітніх дітей. 
Відповідно до Акту № б/н від 30.12.2024 р., підписаного сусідами та затвердженого майстром КП «ЖЕК-10» малолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які зареєстровані у АДРЕСА_1 , фактично проживають у квартирі АДРЕСА_2 за місцем його реєстрації. (а.с. 10).
Відповідно до ч. 3. ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України).
Положеннями статей 77-80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.
З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини та звільнення від сплати заборгованості по аліментах), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником та з якого часу.
Суд вважає доведеними обставини, встановлені рішенням Деснянського районного суду від 16.05.2025 у справі № 750/1680/25, щодо фактичного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з позивачем, а також перебування дітей на повному його утриманні.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України (далі – СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.
З аналізу вказаних законодавчих норм вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.
Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.
При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Стягнення з одного з батьків аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні суперечить положенням статті 181 СК України, за якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.
Стосовно вимоги про звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах, яка нараховується органом Державної виконавчої служби за період, починаючи з січня 2016 року, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення.
Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.
Висновки щодо застосування вказаних норм матеріального права викладені у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 477/1165/20, від 03 лютого 2021 року у справі № 125/2525/18, від 26 грудня 2019 року у справі № 219/6287/17, від 26 вересня 2019 року у справі № 760/32225/18, від 27 лютого 2019 року у справі № 307/1186/17, від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21.
Суд зазначає, що стягнення аліментів за період, коли дитина не проживала з отримувачем аліментів, суперечить цільовому призначенню аліментів, як коштів за рахунок яких утримується саме дитина, а не особа на користь якої такі аліменти стягнені.
Стягнення заборгованості по аліментах на користь Відповідача, яка не буде їх використовувати на утримання дітей суперечить загальним засадам сімейного права та не забезпечить найкращих інтересів дитини.
Разом з тим, наявність відкритого виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення заборгованості по сплаті аліментів із позивача буде порушенням його майнових прав та інтересів, оскільки саме він має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання дітей та не повинен нести додатковий необгрунтований тягар по їх сплаті на користь Відповідача.
При цьому судом встановлено, що малолітні діти позивача з грудня 2024 року проживають з батьком, позивачем по справі, та повністю знаходиться на його утриманні.
У зв`язку із цим суд доходить висновку про наявну зміну обставин, що впливають на стягнення аліментів та заборгованості по них на користь Відповідачки.
Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом звільнення його від примусового стягнення на користь Відповідачки аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнутих за рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.04.2016 у справі № 750/768/16-ц, а також від сплати заборгованості по аліментах.
Саме з такими позовними вимогами звернувся позивач і такий спосіб захисту його прав не суперечить вимогам ЦПК України та СК України.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. Проте, оскільки в позовній заяві, а також під час судового розгляду до судових дебатів позивач не заявив вимоги про їх стягнення на свою користь з відповідача, указане питання судом не вирішується.
На підставі ст. ст. 180-181,183,184,192 СК України, керуючись ст. ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 279 Цивільного процесуального кодексу України,-

у х в а л и в:

Позовні вимоги  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості по них задовольнити повністю. 
Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2/5 частин всіх видів мого заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 27 січня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття, які стягуються на підставі заочного рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.04.2016, ухваленого у справі № 750/768/16-ц.
Звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягуються на підставі заочного рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.04.2016 р., ухваленого у справі № 750/768/16-ц.
Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернігівського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Олег КОСЕНКО