ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010, м. Київ, вул. Князів Острозьких, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6aa.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції: Орленко В.І., Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2026 року Справа № 580/3869/25

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судд Епель О.В., 
суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року у справі 

за позовом  ОСОБА_1 

до Головного управління Державної служби України 
з надзвичайних ситуацій у Черкаській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :
Історія справи.
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області (далі - Відповідач) в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області відносно ОСОБА_1 стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні, а саме ненарахування та невиплати його середнього грошового забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку, з урахуванням перерахованої індексації (нарахування та виплата індексації грошового забезпечення у повному обсязі), за період з 25 червня 2020 року по 18 липня 2022 року у повному обсязі та у період з 19 липня 2022 року по 01 квітня 2025 року - не більш як за шість місяців, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100; 
- зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області виплатити ОСОБА_1 його середнє грошове забезпечення, з урахуванням перерахованої індексації грошового забезпечення, за весь час затримки остаточного розрахунку, з урахуванням перерахованої індексації (нарахування та виплата індексації грошового забезпечення у повному обсязі), за період з 25 червня 2020 року по 18 липня 2022 року у повному обсязі та у період з 19 липня 2022 року по 01 квітня 2025 року - не більш як за шість місяців, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100; 
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області відносно ОСОБА_1 стосовно ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 квітня 2025 року - день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати; 
- зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 квітня 2025 року - день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати. 
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року вимоги Позивача було задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасну виплату сум індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення;
- зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати, а саме за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення 01.04.2025.
У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Ухвалюючи таке судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.
Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, суд виходив з того, що під час нарахування і виплати Позивачу належних коштів під час звільнення був відсутній спір щодо сум як передумови для застосування до спірних правовідносин статті 117 КЗпП України та більше чотирьох років (з 26.06.2020 по 04.07.2024) Позивач не здійснював дій, спрямованих на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити постанову, якою адміністративний позов - задовольнити повністю, зазначаючи, що законодавець не обмежує строк стосовно звернення до роботодавця з питання стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
З цих та інших підстав Позивач вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин справи та порушенням норм матеріального і процесуального права.
Відповідач також подав апеляційну скаргу на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року у якій просить:
- рішення скасувати частково, та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково;
- стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.06.2020 по 28.03.2025 в сумі 6 969 грн 36 коп., з відрахуванням з цієї суми податків, зборів та обов`язкових платежів.
У апеляційній скарзі Відповідач акцентує увагу суду на тому, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП відповідальність.
При цьому, Відповідач посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені зокрема у постановах від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, від 21 квітня 2021 року у справі № 823/1823/18, від 11 серпня 2021 року у справі №821/2093/16 щодо розрахунку середнього заробітку та застосування до спірних правовідносин принципу співмірності, розумності та пропорційності суми відшкодування, та зменшення за певних умов розміру відшкодування.
З цих та інших підстав Відповідач вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин справи та порушенням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.07.2025 та від 15.09.2025 було відкрито апеляційне провадження, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а від 15.09.2025 - призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
У строк, встановлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині.
При цьому, колегія суддів зазначає, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на території України було введено воєнний стан, який на сьогоднішній день подовжено.
Відповідно до рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану опублікованих Радою Суддів України 02.03.2022 процесуальні строки за можливістю продовжуються щонайменше до закінчення воєнного стану.
Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає за необхідне продовжити строк розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у справі №580/6706/24 (ЄДРСР 122362596) між цими ж сторонами зокрема зазначається: Позивач проходив службу у Службі цивільного захисту. Наказом УДСНС України в Черкаській області від 25.06.2020 №144 Позивач виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Не погоджуючись із нарахуванням індексації не у повному обсязі, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Суд встановив, що згідно з рішенням Черкаського окружного адміністративного суду 580/6706/24 (набрало законної сили 18.02.2025), зокрема: зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 01.01.2016 до 28.02.2018 з урахуванням базового місяця січень 2008 року та з 01.03.2018 до 25.06.2020 з урахуванням абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
Згідно виписки з рахунку Позивача станом на 01.04.2025, Відповідачем 28.03.2025 (а не 01.04.2025, як помилково встановлено судом першої інстанції) виплачене грошове забезпечення у сумі 65932,38 грн, що сторонами не заперечується.
Вважаючи, що має право зокрема на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення за період з 25.06.2020 по 18.07.2022 та у період з 19.07.2022 по 01.04.2025 (не більш як за шість місяців) відповідно до ст. 117 КЗпП України, Позивач звернувся з позовом до суду за захистом майнового інтересу.
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII), Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці від 01 липня 1949 року № 95 «Про захист заробітної плати», ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.
Статтею 12 Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року за №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.
Відповідно до статті 24 Закону № 2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до статті 117 КЗпП України (у редакції, викладеній відповідно до Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»; далі - Закон №2352-ІХ) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. 
У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Відповідно до пункту 8 Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством регламентовано обов`язок роботодавця здійснити з працівником повний розрахунок при його звільненні та відповідальність за невиконання такого обов`язку. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що Позивач був звільнений з військової служби 25.06.2020, а остаточний розрахунок з ним проведено лише 28.03.2025 ( дата транзакції).
Отже, Відповідач провів фактичний розрахунок із Позивачем щодо виплати належних йому сум поза межами строку, установленого статтею 116 КЗпП України, що є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України (у редакції, викладеній відповідно до Закону України від 1 липня 2022 року №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»; далі - «Закон №2352-ІХ»), згідно якої у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Наведена редакція статті 117 КЗпП України набрала чинності з 19 липня 2022 року.
Відповідно до статті 117 КЗпП України у чинній її редакції час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає компенсації середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.
Проте, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15, який суд першої інстанції взяв до уваги при вирішенні цієї справи, викладено щодо приписів статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом №2352-ІХ.
Наведений у цій постанові підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема, того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки на той час стаття 117 КЗпП України не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.
Одночасно, з 19 липня 2022 року стаття 117 КЗпП України діє та підлягає застосуванню у редакції, викладеній згідно із Законом №2352-ІХ.
Тому, як обґрунтовано зазначає Апелянт, спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності 19 липня 2022 року і після цього.
Період з 25 червня 2020 року до 19 липня 2022 року (до набрання чинності Законом №2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом №2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.
Проте, період з 19 липня 2022 року до 28 березня 2025 року регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями. До цього періоду застосовувати практику Верховного Суду, зокрема, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15 недоречно, адже вона була сформована за попереднього нормативного регулювання спірних правовідносин.
Подібний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 29 лютого 2024 року у справі №460/42448/22, від 22 лютого 2024 року у справі № 560/831/23, від 15 лютого 2024 року у справі №420/11416/23, від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22, від 23 травня 2024 року у справі № 560/11616/23 і колегія суддів вважає його застосовним до спірних правовідносин.
Отже, позиція Відповідача щодо необхідності застосування до всього періоду затримки принципу пропорційності та обмеження шестимісячним строком є необґрунтованою.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції з урахуванням доводів сторін та викладеного вище, колегія суддів зазначає наступне.
Так, обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що законодавець не обмежує строк стосовно звернення до роботодавця з питання стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що, на його переконання, не було враховано судом першої інстанції.
Надаючи оцінку таким доводам Позивача, колегія суддів зазначає, що як на момент звільнення останнього зі служби (2506.2020), так і на час звернення до суду у справах № 580/6706/24 і № 580/3869/25, жодною нормою права не було обмежено строк, коли особа після виплати належних їй при звільненні сум може звернутися до роботодавця або безпосередньо до суду щодо незгоди з їх розміром, що, водночас, у подальшому вплине на її право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 29 квітня 2025 року у справі № 560/526/23 та відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17.
Врахування судом першої інстанції правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 04.12.2019 у справі № 825/742/16 та від 28.11.2022 у справі № 380/693/20 є помилковим, оскільки вони не підлягають застосуванню до спірних правовідносин як такі, що суперечать позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, якою змінені підходи до застосування положень статей 116, 117 Кодексу законів про працю України.
Здійснюючи розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Відповідно до абз.2 п.8 р.І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок №260) грошове забезпечення виплачується:
- щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;
- одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Отже, оскільки Апелянт був звільнений у червні 2020, розмір його середньоденної заробітної плати розраховується з урахуванням його грошового забезпечення за квітень-травень 2020 року.
Зазначене вище, а також відомості щодо розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 , наявні довідці № 13 від 01.03.2024, дозволяє колегії суддів стверджувати, що в квітні -травні 2020 року останньому було нараховано грошове забезпечення у розмірі 20027,01 грн, а тому розмір середньоденного грошового забезпечення становить 656, 62 грн ((20027,01х2):61 (кількість кал. днів) = 656, 62).
Кількість днів затримки за період з 25.06.2020 до 19.07.2022 становить 754 дні, а за період з 19.07.2022 по 28.03.2025 (включно, обмежено строком 6 місяців відповідно до ст. 117 КЗпП України) - 182 дні.
З огляду на викладене вище, середній заробіток Апелянта за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.06.2020 до 18.07.2022 (включно) становить 495091,48 грн (656, 62х754).
Втім, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
При цьому, колегія суддів зауважує, що у межах цієї справи належить враховувати: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат.
Наведена правова позиція узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеному у постанові від 30.11.2023 у справі № 380/19103/22, від 10 квітня 2024 року у справі №№ 360/380/23.
Враховуючи виписки з банку та довідку № 13 від 01.03.2024, загальна сума належних ОСОБА_1 при звільненні коштів, яка фактично була перерахована на його рахунок становить 359749,87 грн, з яких 293817,49 грн - грошове забезпечення, перераховане Відповідачем при звільненні, та 65932,38 грн - грошове забезпечення, перераховане Відповідачем на виконання рішення суду у справі № 580/6706/24.
Істотність частки невиплаченого грошового забезпечення Апелянта (65932,38 грн) у порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку за період з 25.06.2020 до 18.07.2022 (включно) становить 18,33% ( 65932,38 грн /359749,87 х 100).
Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - період з 25.06.2020 по 18.07.2022, виходячи з принципу пропорційності становить 90750,27 грн (18,33% від 495091,48 грн). 
Щодо періоду з 19.07.2022 по 28.03.2025, належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 Кодексу законів про працю України, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які Відповідач виплатив невчасно.
Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що обмежений 6 місяцями, становить 119504,84 грн (656, 62 х 182 дні).
Відповідно, загальний розмір середнього заробітку, який належав до виплати ОСОБА_1 з урахуванням норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до та після 19 липня 2022 року 210255,11 грн (90750,27 грн + 119504,84 грн).
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 в частині щодо нарахування та виплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає задоволенню частково, а саме: за період з 25.06.2020 по 27.03.2025.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині нарахування та виплати Позивачу компенсації втрати частини доходів, судова колегія звертає увагу на те, що ані Позивач, ані Відповідач у цій справі не зазначає жодних доводів щодо помилковості висновків суду першої інстанції в цій частині та не заявляють вимог щодо скасування рішення в цій частині, колегія суддів, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 308 КАС України, не перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині.
Аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права, що згідно зі ст. 317 КАС України, є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині.
Таким чином, апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області підлягає задоволенню, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року - скасуванню в частині, а позовні вимоги - задоволенню частково.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області - задовольнити частково.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання виплатити середнє грошове забезпечення, з урахуванням перерахованої індексації грошового забезпечення, за весь час затримки остаточного розрахунку - скасувати та ухвалити постанову, якою адміністративний позов у цій частині - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням перерахованої індексації на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року у справі № 580/6706/24.
Зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням перерахованої індексації на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року у справі № 580/6706/24 за період з 25.06.2020 по 27.03.2025 у розмірі 210255,11 (двісті десять тисяч двісті п`ятдесят п`ять гривень та одинадцять копійок) грн. 
У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.
В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 14 травня 2026 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев